ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 березня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №576/2462/19 
Номер провадження 22-ц/816/752/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 

сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року в складі судді Сапона О.В., ухвалене в м. Глухів,
                                                              
                                                            В С Т А Н О В И В:

15 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що за час перебування з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що їхній син проживає разом з позивачем, навчається на ІІІ курсі денної форми навчання у Глухівському коледжі Сумського національного аграрного університету за спеціальністю «Комп`ютерна інженерія», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Так як на даний час вони з відповідачкою не проживають разом, відповідачка не надає матеріальної допомоги на навчання сина.
Тому просив стягнути з відповідачки аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку щомісячно до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення віку 23 років.
Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення віку 23 років.
Стягування починати з 15 листопада 2019 року та аліменти сплачувати батьку – ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 768,40 грн судового збору на користь держави.
Рішення в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Вказує, що син не проживає з батьком, відносини між ними складні, що повнолітній син міг би підтвердити в судовому засіданні суду першої інстанції, але судом було відмовлено в задоволенні заяви про залучення третьою особою повнолітнього сина ОСОБА_4 .
Доводить, що нею було подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву, в якому вона вказувала, що добровільно надає кошти їхньому повнолітньому сину, перераховує кошти на банківський/картковий рахунок сина, а також на рахунок мобільного телефону та забезпечує його необхідними речами.
Зазначає, що повнолітній син ОСОБА_4 не підтримує зв`язку із батьком на даний час, зареєстрований за адресою місця проживання відповідачки в АДРЕСА_1 та проживає в гуртожитку АДРЕСА_2 : АДРЕСА_3 .
Вказує, що позивачем не надано жодного доказу того, що в зв`язку з навчанням, повнолітній син потребує матеріальної допомоги.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).
Як вбачається з довідки Глухівського коледжу Сумського НАУ від 21 травня 2019 року за № 700, син сторін ОСОБА_4 , 2001 року народження, є студентом III курсу денної форми навчання спеціальності «Комп`ютерна інженерія» (а.с. 7).
Згідно довідки виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району Сумської області від 11 листопада 2019 року № 03-07/1/986 ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 9).
З довідок про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб Воздвиженської сільської ради Ямпільського району Сумської області від 30 січня 2020 року за № 02-22/86 та № 02-22/89 відповідачка ОСОБА_2 та її син ОСОБА_4 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 77-78).
Відповідно до довідки від 21 січня 2020 року за № 41/01-17/32 ОСОБА_4 проживає в гуртожитку АДРЕСА_2 ) Глухівського агротехнічного інституту імені С.А. Ковпака Сумського НАУ за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 82).
Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходячи із засад розумності та справедливості, а також врахувавши, що відповідачка має на утриманні неповнолітню дитину, стягнув з неї аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі меншому, ніж просив позивач, стягнувши їх у розмірі 1/6 частини від усіх видів її заробітку щомісячно, до закінчення сином навчання, але не більше, ніж до досягнення віку 23 років.
Погодитися з правильністю, обґрунтованістю та законністю такого висновку суду першої інстанції апеляційний суд не може з наступних причин.
Так, відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
При цьому відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Під час судового розгляду предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З характеру заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, у справі насамперед підлягав встановленню та входив до обов`язкового предмету доказування факт проживання повнолітнього ОСОБА_4 разом з позивачем, оскільки відповідно до частини 3 статті 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає повнолітня дитина, яка продовжує навчання, або самі дочка, син, які продовжують навчання.
Зареєстрованим місцем проживання позивача згідно довідки виконавчого комітету Березівської сільської ради Глухівського району АДРЕСА_5 є АДРЕСА_4 , в той час як зареєстрованим місцем проживання як відповідачки, так і їхнього сина – ОСОБА_4 згідно довідок Воздвиженської сільської ради Ямпільського району Сумської області про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб є АДРЕСА_1 (а.с. 9, 77-78). Повнолітній ОСОБА_4 самостійно з позовом про стягнення аліментів на навчання до своєї матері не звертався, до участі у розгляді справи як третя особа, за позовом свого батька не залучався.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач не проживає разом з повнолітнім сином, тому висновок місцевого суду про стягнення аліментів з відповідачки, є неправильним.
Відповідно до пункту 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Суд першої інстанції помилково вважав встановленими обставини потреби студента ОСОБА_4 у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання від своєї матері і ненадання такої допомоги в добровільному порядку останньою. Доказів на підтвердження цього факту позивач суду не надав і не зазначив.
А як вбачається з матеріалів справи відповідачка періодично перераховує на банківську картку сина грошові кошти, те, що така участь матері в утриманні сина є недостатньою, судом не встановлено, а позивачем не доведено з огляду на те, що позивачем не надано жодного розрахунку витрат, які він несе у зв`язку з навчанням сина.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( частина 1 статті 376 ЦПК України).
Отже, рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в позові у зв`язку з необґрунтованістю заявлених вимог.
Щодо судових витрат:
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.
Згідно з частиною 7 статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачкою, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позов звільненого від сплати судових витрат позивача ОСОБА_1 залишено без задоволення, то понесені відповідачкою ОСОБА_2 судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 грн 60 коп. підлягають компенсації за рахунок держави.
Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, 374, ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                                                
                                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 20 січня 2020 року скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, відмовити.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1152 грн 60 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                           В.І. Криворотенко

Судді:                                                                                                       О.Ю. Кононенко

                                                                                                                   С.С. Ткачук