Номер провадження: 22-ц/813/1869/20 
Номер справи місцевого суду: 522/19725/17
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/19725/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Віцько А.І.,

учасники справи: 
- позивач – публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,
- відповідач – ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, заапеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Литвиненко Оленою Леонідівною, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Загороднюка В.І. о 12 годині 20 хвилині 10 травня 2018 року, повне рішення складено 18 травня 2018 року, 
встановив:

У жовтні 2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» (далі – Банк) звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 77722,34 грн. за кредитним договором №б/н від 28.04.2010 р., у тому числі: заборгованість за кредитом – у сумі 8160,32 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом – 62102,93 грн.; заборгованість за пенею та комісією – 3281,84 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) – 500 грн.; штраф (процентна складова) – 3677,25 грн..
Банк обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно укладеного між сторонами вищезазначеного кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі – 8 000 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі – 27,60% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку. Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. 
Підписання кредитного договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
При укладенні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України. 
Банк згідно з п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік.
Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, умов договору з обслуговування рахунків. Таким чином, розмір відсоткової ставки може змінюватися Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. Пунктом 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунку та про здійсненні операції по картрахунку. 
На підставі п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором.
Пунктом 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі невиконання зобов`язань за Договором Позичальник зобов`язаний на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку.
Згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.
Відповідно до п. 2.1.1.12.9 Правил користування платіжною карткою боржник доручає списувати з будь-якого відкритого в Банку рахунку, в частості з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань.
Згідно з п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною Правил та/або Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті http:|//privatbank.ua/terms/pages/70/, позичальник зобов`язується надати Банку письмову заяву про розірвання договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість. 
На підставі п. 2.1.1.3.5 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з його рахунків, відкритих у валюті кредитного ліміту в межах суми, які підлягають сплаті Банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. 
Відповідно до п. 2.1.1.12.11 Правил користування платіжною карткою Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у встановленому Банком розмірі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором. 
Пунктом 1.1.3.2.2 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного Договору та/або у разі виникнення Овердрафту Банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов`язків в цілому або у встановленому Банком розмірі у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов`язків та інших обов`язків за цим договором. 
Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторона про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.
Банк свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі.
Відповідачка не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Не виконуючи належним чином вищевказані зобов`язання за кредитним договором, відповідачка порушила умови кредитного договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 30.09.2017 року в загальному розмірі – 77 722,34 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом – 8 160,32 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом – 62 102,93 грн.; - заборгованість за пенею та комісією – 3 281,84 грн.; - штраф (фіксована частина) – 500 грн.; - штраф (процентна складова) – 3 677,25 грн. (Т. 1, а. с. 2 – 3 зворотна сторона). 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 р. у задоволенні позовних вимог Банку відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявлена до стягнення сума заборгованості є безпідставною та необґрунтованою, не підтверджена належними доказами. Також позивачем порушено термін звернення до суду із даним позовом. 
Згідно змісту позовної заяви вбачається, що вимоги позивача ґрунтуються на тому, що відповідач не виконує зобов`язання за договором про надання банківських послуг, укладеним у вигляді підписання 28.04.2010 р. анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Банку. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами є договором про надання банківських послуг між клієнтом та Банком. Водночас, позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами, які б свідчили, що саме ці Умови та Правила, Тарифи розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника.
На думку суду першої інстанції, зазначене безумовно спростовує доводи позивача про обізнаність позивальника із правилами користування кредитом, порядком погашення заборгованості, а також із наслідками не виконання зобов`язання.
Судом першої інстанції зроблено висновок, що розрахунок заборгованості за договором №б/н від 28.04.2010 р. станом на 30.09.2017 р. є необґрунтованим, не підтверджує суми нарахувань саме за відкритим картковим рахунком клієнта, а отже не прийнятий судом як належний доказ доведення позивачем своїх вимог. Необґрунтованість заявленої до стягнення суми заборгованості також підтверджується і смс-повідомленнями, які надсилались Банком на номер мобільного телефону, який був наданий відповідачем у якості доказу по справі. Так, згідно даних смс-повідомлень станом на 01.10.2017 р. (аркуш 112 Додатку до заперечень) розмір заборгованості за використання кредитного ліміту Банк вказав у сумі 65 545,09 грн., тобто у меншому ніж розрахованому у позовній заяві (Т. 1, а. с. 220 – 224).
Банк в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Апелянт вказує на те, що чинним законодавством не встановлено обов`язковість підписання всіх складових документів, які складають один цілий договір, а узгодження приєднання до них з боку сторони, яка не приймає участі у їх розробці та лише приєднується до них, може відбуватись у будь-якій формі, зокрема, підписанням типового бланку або типової анкети-заяви. Крім того в апеляційній скарзі Банк зазначає, що за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки.
У відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відхилити апеляційну скаргу, оскаржуване рішення залишити без змін. У відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 р., зазначає, що судом першої інстанції цілком обґрунтовано враховано ту обставину, що надані Банком письмові докази не підтверджують те, що вона було обізнана із правилам та умовами користування кредитними коштами. 
ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. Просила апеляційну скаргу відхилити. Оскаржуване рішення суду просила залишити без змін. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Відзиву на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали. 
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість інших учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та додаткових пояснень до відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про відмову у задоволенні позову Банку саме у повному обсязі. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 11, 256, 257, 261, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 633, 634, 1048, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права. 
Судом встановлено, що 28.04.2010 р. між Банком та ОСОБА_1 укладено договір б/н, за умовами якого відповідачка отримала кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно розрахунку до Договору б/н від 28.04.2010 р. відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує, у зв`язку із чим станом на 30.09.2017 р. утворилась заборгованість у розмірі 77722,34 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом – у сумі 8160,32 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом – 62102,93 грн.; заборгованості за пенею та комісією – 3281,84 грн., а також зі штрафів, нарахованих згідно п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, у тому числі штрафу (фіксованої частини) – 500 грн.; штрафу (процентної складової) – 3677,25 грн..
Як вбачається зі змісту позовної заяви, вказані нарахування відбулись відповідно до приписів «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 р., та «Тарифів Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua.
Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.
За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. 
За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За правилами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що невірним є висновок суду першої інстанції щодо пропуску строку позовної давності Банком на звернення до суду з вищезазначеним позовом.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 р. у справі № 6-14цс14, постанові Верховного Суду від 07 серпня 2019 р. у справі № 61-12792св18, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Апеляційним судом встановлено, що в даній справі строком дії картки, яка неодноразово була перевипущена за вимогою відповідачки, є період з 11.08.2014 р. до 31.07.2017 р. (Т. 2, а. с. 239). Отже, саме з 31.07.2017 р. починається перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі в даній справі. Помилковим є висновок суду першої інстанції щодо пропуску Банком строку на звернення до суду з вищезазначеним позовом.
Між тим у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Банк). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті - заяві позичальника процентна ставка не зазначена (Т. 1, а. с. 5 – 5 зворотна сторона). Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період – з часу виникнення спірних правовідносин (28 квітня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23 жовтня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону – споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
За правилами ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Банку не повернуті, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, колегія суддів вважає, що підлягає задоволенню позов Банку в частині стягнення з ОСОБА_1 фактично отриманих нею коштів (тіла кредиту), а саме 8160 грн..
Наведений висновок апеляційного суду є відображенням висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 р. у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), якою відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 р. (провадження № 6-144цс14).
Таким чином, апеляційна скарга Банку є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову Банку за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат. На підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь Банку понесені ним та документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог (10%), у розмірі – 400 грн. = (1 600 грн. (Т. 1, а. с. 38) + 2400 грн. (Т. 1, а. с. 241)) х 10%.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником - Литвиненко Оленою Леонідівною, - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року- скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за договором без номеру від 28 квітня 2010 року у загальному розмірі – 8 160 (вісім тисяч сто шістдесят) грн. 32 коп., яка складається з: - заборгованість по кредиту – 8 160 (вісім тисяч сто шістдесят) грн. 32 коп..
В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 – відмовити.
Здійснити перерозподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) судовий збір у розмірі – 420 (чотириста двадцять) грн. 00 коп..
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 

Повна постанова складена 11 березня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова 

О. М. Таварткіладзе