ПОСТАНОВА
Іменем України

20 травня 2020 року 
Київ
справа №2а-4563/11/2670
касаційні провадження №К/9901/28232/19, №К/9901/30065/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді - Чиркіна С.М.,
суддів:           Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,

за участю секретаря судового засідання: Грабовської Т.О.,

представників позивача: Філімончук І.М, Воєводіної А.О.,
представник відповідача: не з`явився,
представника третьої особи - ТОВ "Укрсоцбудінвест": Милостивої І.О.,

від прокуратури: Кузнецова Ю.В., 
представника особи, яка подавала апеляційну скаргу : Салій М.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Прокуратури  міста Києва на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 (головуючий суддя: Парінов А.Б., судді: Єгорова Н.М., Ключкович В.Ю.) у справі №2а-4563/11/2670 за позовом Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) до Київської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбудінвест», Державне підприємство «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон», за участю Прокуратури міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення, 

В С Т А Н О В И В:
В серпні 2010 року Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація, далі-позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення Київської міської ради, що були прийняті на пленарних засіданнях V сесії VI скликання Київської міської ради 08.07.2010 та 15.07.2010.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорювані рішення Київської міської ради прийняті з порушенням частини 2 статті 19 Конституції України, статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктів 16.2, 20.11 та 21 Регламенту Київської міської ради, затвердженого рішенням Київської міської ради ІІ сесії VІІ скликання від 01.07.2008 р. №8/8, оскільки питання порядку денного були винесені на розгляд Київської міської ради без вивчення та розгляду їх профільними комісіями, Президією Київської міської ради, а також без попереднього ознайомлення депутатів Київської міської ради з проектами рішень. Зазначає, що оскаржувані рішення Київської міської ради, у зв`язку з прийняття їх без попереднього розгляду профільними комісіями ради та без попереднього ознайомлення депутатів Київської міської ради з проектами рішень, обмежують права територіальної громади міста Києва на належну компенсацію вартості переданого у власність або наданого у користування комунального майна.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва у справі №2а-12042/10/2670 від 28.03.2011 роз`єднано в самостійне провадження позовні вимоги Київської міської ради, третя особа: ТОВ «Укрсоцбудінвест» про визнання протиправним та скасування рішення Київської міської ради від 08.07.2010 №1095/4533 «Про передачу                  ТОВ «Укрсоцбудінвест» земельної ділянки для будівництва та реконструкції спортивно-розважально-торговельного комплексу, ведення діяльності у сфері спорту та торгівлі на вул. Академіка Глушкова, 9 у Голосіївському районі м. Києва» (далі - рішення від 08.07.2010 №1095/4533).
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2011 в задоволенні адміністративного позову Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що вирішення питань регулювання земельних відносин щодо земель, належних територіальній громади міста Києва, є виключною компетенцією відповідача та здійснюється тільки на пленарних засіданнях Київської міської ради (пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Водночас суд першої інстанції встановив, що виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) у позовній заяві не вказано та у процесі судового розгляду не доведено порушення компетенції в галузі регулювання земельних правовідносин, а також прав та охоронюваних законом інтересів у зв`язку з прийняттям Київською міською радою рішення від 08.07.2010 №1095/4533.
Також суд першої інстанції відхилив за необґрунтованістю твердження позивача про обмеження права територіальної громади міста Києва на належну компенсацію вартості переданого у користування комунального майна з посиланням на прийняття Київською міською радою оспорюваного рішення, внесеного у порядок денний пленарного засідання Київської міської ради 08.07.2010 у ході його проведення.
За позицією суду першої інстанції, питання про передачу ТОВ «Укрсоцбудінвест» земельної ділянки для будівництва та реконструкції спортивно-розважально-торговельного комплексу, ведення діяльності у сфері спорту та торгівлі на                вул. Академіка Глушкова, 9 у Голосіївському районі м. Києва, було включено до порядку денного з дотриманням вимог Регламенту Київської міської ради.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 апеляційні скарги Прокуратури міста Києва, Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) були задоволені. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Центральна учбово-тренувальна база по ковзанярському спорту «Льодовий стадіон» - задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2011 скасовано. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено. Скасовано рішення Київської міської ради V сесії VI скликання від 08.07.2010 №1095/4533.
Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням відповідачем Регламенту в частині подання та включення питання до порядку денного пленарного засідання Київради, а також в частині винесення питання порядку денного та розгляду питання порядку денного на пленарному засіданні Київради.
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 11.10.2012 касаційну скаргу                   ТОВ "Укрсоцбудінвест" залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 - без змін.
05.07.2019 на адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга від Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Рентал» (особа, яка не брала участі у справі (далі - ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал»).
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2019 відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал». 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 апеляційну скаргу ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» задоволено, постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 та Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.06.2011 скасовані
Прийнято нове рішення, яким провадження у справі закрито, роз`яснено учасникам справи, що вирішення даного спору підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.
Закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції зазначив, що спір у цій справі стосується права користування земельною ділянкою та відповідно права користування об`єктом незавершеного будівництва, який перебуває у власності третьої особи ТОВ «Укрсоцбудінвест».
Судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись до суду з позовом про скасування рішення відповідача про передачу в оренду третій особі земельної ділянки, позивач фактично намагається захистити майнові права та інтереси територіальної громади міста Києва на цю земельну ділянку. 
Також суд апеляційної інстанції зауважив, що спір у даній справі не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач, здійснюючі владні управлінські функції та приймаючи оскаржувані рішення, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті оскаржувані рішення стосувались прав інших осіб, а не позивача. Пред`явлений позов жодним чином не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органу місцевого самоврядування - Київської міської ради.
Водночас суд апеляційної інстанцій дійшов висновку, що визнання недійсним рішення відповідача впливає на права третьої особи, а тому в цьому випадку існує спір про право, що унеможливлює його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Не погоджуючись із таким рішенням суду апеляційної інстанції, 11.10.2019 Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація (далі - позивач або скаржник-1) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 - залишити в силі.
Скаржник-1 наголошує, що ухвала Вищого адміністративного суду від 11.10.2012 у даній справі, якою касаційну скаргу ТОВ «Укрсоцбудінвест» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 - без змін, не скасована та набрала законної сили з дати її прийняття.
Також в обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що судом апеляційної інстанції проігноровано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 23.01.2013 у справі 2а-4563/11/2670 про відмову в допуску до провадження заяви ТОВ «Укрсоцбудінвест» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.10.2012.
Додатково в касаційній скарзі позивач зазначив про подання апеляційної скарги після спливу строку на апеляційне оскарження та вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо відкриття апеляційного провадження за відсутності клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження та без вирішення питання щодо дотримання строків на відповідне оскарження. 
Стверджує, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» повинно бути закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки оскаржуваними судовими рішеннями питання про права та свободи апелянта не вирішувалися. 
Із посиланням на практику Європейського суду з прав людини скаржник зазначає, що судом апеляційної інстанції порушено принцип юридичної визначеності, оскільки судове рішення, яке набрало законної сили не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які, здійснюючи свої права та обов`язки покладаються на його чинність.
31.10.2019 від Прокуратури міста Києва (далі - скаржник-2) на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга, в якій, з посиланням на порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник-2 зазначив, що право на апеляційне оскарження судових рішень у цій справі ТОВ «Укрсоцбудінвест» було забезпечено у 2012 році. Зміна власника товариства не дає підстави для повторного перегляду судових рішень. Водночас ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» набуло прав та обов`язків ТОВ «Укрсоцбудінвест» лише 19.04.2019, а відтак постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 не порушує права, свободи, інтереси та (або) обов`язки апелянта.
На переконання скаржника-2, судом не взято до уваги, що зміна учасника товариства не призвела до зміни права власності на майно ТОВ «Укрсоцбудінвест», а саме права власності на об`єкт незавершеного будівництва нерухомого майна - Крита спортивна арена (відповідно до договору купівлі-продажу від 26.03.2010 №172).
Скаржник-2 вважає, що суд апеляційної інстанції протиправно залишив без розгляду клопотання Прокуратури міста Києва про закриття апеляційного провадження на підставі пункту 3 частини першої статті 305 КАС України, оскільки дійшов помилкового висновку, що розміщення зазначеної статті у параграфі 2 «Відкриття апеляційного провадження» глави 1 «Апеляційне провадження» розділу ІІІ «Перегляд судових рішень» передбачає вирішення питання про закриття провадження у справі лише до призначення справи до апеляційного розгляду.
За позицією скаржника-2 в статті 305 КАС України закріплений обов`язок суду закрити провадження у разі з`ясування після відкриття апеляційного провадження, що питання про права та обов`язки особи, яка подала апеляційну скаргу судовими рішеннями не вирішувались. Проте, за позицією скаржника, суд безпідставно розцінив пункт 3 статті 305 КАС України, як право суду вирішувати зазначене питання на власний розсуд.
Також скаржник-2 вважає, що спір виник між суб`єктами владних повноважень (Виконавчим органом Київської міської ради (КМДА) та Київською міською радою) з приводу реалізації їх компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень, а саме щодо порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення, а відтак вирішується в порядку адміністративного судочинства.
На переконання скаржника-2 ініціювання ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» перегляду судових рішень у цій справі є незаконним, спрямовано на отримання в оренду земельної ділянки комунальної власності площею понад 10 га в обхід встановленої процедури торгів.
Ухвалами Верховного Суду від 21.10.2019 та від 11.11.2019 відкрито провадження за вищезазначеними касаційними скаргами та витребувано справу із суду першої інстанції.
11.12.2019 від «ЗНВКІФ «Рентал» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому останній просить залишити касаційні скарги без задоволення, постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 без змін.
У відзиві наголошено, що процесуальне право суду апеляційної інстанції скасувати постанову апеляційного суду за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у розгляді справи, прямо передбачено статтями 315, 323 КАС України.
За позицією ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» позбавлення ТОВ «Укрсоцбудінвест» права користування земельною ділянкою унеможливлює завершення будівництва  спортивної арени та використання придбаного майна відповідно до його цільового призначення. Стверджує, що зазначене може стати підставою для втрати активів підприємства, що негативно відображається на стані комерційної діяльності             ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал», як учасника товариства який несе власний ризик в межах частки статутного капіталу, та порушує право отримувати власний прибуток від комерційної діяльності ТОВ «Укрсоцбудінвест». Вважає, що постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 порушувала права та інтереси ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал», що і стало підставою звернення до суду.
Також ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» вважає, що чинне законодавство не містить обмежень щодо визначення моменту виникнення у особи права на судовий захист порушеного права чи охоронюваного законом інтересу. 
Наполягає на правильному висновку суду апеляційної інстанції, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки відповідач, здійснюючи владні управлінські функції та приймаючи оскаржувані рішення, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем.
Водночас ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» вважає, що у Прокуратури міста Києва були відсутні належні підстави для представництва інтересів держави в особі Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою. Стверджує, що в касаційній скарзі Прокуратури міста Києва не наведено обставин, які давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту майнових інтересів територіальної громади.
21.04.2020 на адресу Верховного Суду надійшло доповнення до касаційної скарги Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), де скаржник-1 звертає увагу на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №910/16409/15, в якій Верховний Суд погодився з доводами суду апеляційної інстанції про необхідність закриття апеляційного провадження у справі у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не вирішувалось питань щодо прав та обов`язків особи, яка звернулася з апеляційною скаргою, а також оскаржуване судове рішення не містить тверджень про права та обов`язки останньої.
В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами повторного автоматизованого розподілу від 06.05.2020 здійснено заміну судді Саприкіної І.В., у зв`язку з її відрахуванням зі штату Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06.05.2020 справу призначено до розгляду у відкрите судове засідання з повідомленням учасників справи.
У судовому засіданні представники позивача підтримали доводи касаційної скарги, додатково пояснили, що ключовим питання є дотримання відповідачем процедури щодо виділення земельної ділянки, яка на даний час має статус державної, відповідно спір виник між суб`єктами владних повноважень та має значний суспільний інтерес. Водночас за позицією скаржника-1, суд апеляційної інстанції порушив норми процесуального права, оскільки розглянув справу в апеляційному порядку після її розгляду судом вищої інстанції, не вирішив питання щодо наявності у ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» права на апеляційне оскарження, не дослідив питання порушення прав останнього та дотримання строків звернення з апеляційною скаргою. 
Представник прокуратури підтримав доводи касаційної скарги, додатково зазначив, що розгляд справи був розпочатий за законодавством, яке не обмежувало участь прокурора у подібних справах, відповідно розгляд справи необхідно завершити за участі останнього. Щодо підсудності справи зазначив, що спір виник між суб`єктами владних повноважень з питань дотримання процедури їх реалізації, у зв`язку із чим справа має розглядатись за правилами адміністративного судочинства. Стверджував, що набуття ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» частки у статутному фонді не свідчить про набуття останнім права на земельну ділянку, відповідно суд апеляційної інстанції не з`ясував право на апеляційне оскарження. 
Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбудінвест» пояснив, що оскільки ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» не брало участі у розгляді справи, то має право на апеляційне оскарження без обмеження строком подання апеляційної скарги. Також стверджував, що ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» лише набуло право на апеляційне оскарження після якого у останнього виникало право на касаційне оскарження. З приводу юрисдикції зазначив, що предметом спору є реалізація суб`єктом владних повноважень на розпорядження майном, у зв`язку із чим у справі вирішується спір про право. 
Представник ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» в судовому засіданні додатково до відзиву пояснив, що на момент виникнення спірних правовідносин, виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) не був наділений повноваженнями щодо розпорядження майном, у зв`язку із чим не міг ініціювати спір. Наголосив, що у зв`язку із змінами прийнятими у законодавстві, прокурор не має права приймати участь у справі, відповідно не наділений повноваженнями щодо оскарження рішення апеляційної інстанції. Із посиланням на судову практику, яка склалась у 2009-2010 роках, стверджував, що зазначена справа мала розглядатись за правилами господарського судочинства, у зв`язку із чим постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 відповідає вимогам закону та не може бути скасована. Також зазначив, що у зв`язку із набуттям в квітні 2019 року права на частку у статутному фонді третьої особи ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» отримав право на апеляційне оскарження. 
Верховний Суд переглянув оскаржене судове рішення, з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судами, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та встановив таке.
При розгляді касаційної скарги Верховний Суд враховує вимоги статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. Водночас суд застосовує процесуальний закон, який діяв на момент подання касаційної скарги, оскільки розгляд касаційного провадження не був завершений до набрання чинності змін до КАС України.
В контексті вимог статей 242, 355 КАС України рішення суду касаційної інстанції повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Судами попередніх інстанцій було встановлено, що «Укрсоцбудінвест» за договором купівлі-продажу від 26.03.2010, укладеним за результатами аукціону, було придбано об`єкт незавершеного будівництва - Крита спортивна арена, що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Академіка Глушкова, 9. 
На підставі реєстраційного посвідчення № 032058 Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 13.05.2010 зареєструвало за ТОВ «Укрсоцбудінвест» право власності на об`єкт незавершеного будівництва - Криту спортивну арену. 
Рішенням Київської міської ради V сесії VI скликання від 08.07.2010 № 1095/4533 затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ «Укрсоцбудінвест» земельної ділянки для будівництва та реконструкції спортивно-розважально-торговельного комплексу, ведення діяльності у сфері спорту та торгівлі на вул. Академіка    Глушкова, 9 у Голосіївському районі м. Києва (рішення № 1095/4533).
Цим рішенням, за умови виконання обов`язків землекористувача,                                ТОВ «Укрсоцбудінвест» було передано у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку площею 10,78 га для будівництва та реконструкції спортивно-розважально-торговельного комплексу, ведення діяльності у сфер спорту та торгівлі на                   вул. Академіка Глушкова, 9 у Голосіївському район м. Києва за рахунок частини земель, відведених на підставі рішення Київської міської ради від 17.12.1998 №85/186, у зв`язку з переходом права власності на майно (договір купівлі-продажу від 26.03.2010 №712).
Отже, рішенням № 1095/4533 було передано ТОВ «Укрсоцбудінвест» у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва - Крита спортивна арена, що належить вказаному товариству на праві власності.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням Київської міської ради від 08.07.2010 №1095/4533, позивач оскаржив його в порядку адміністративного судочинства.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.
Щодо тверджень ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, Верховний Суд зазначає таке.
На момент прийняття рішень судами першої, апеляційної та касаційної інстанції в 2010, 2013 роках в цій справі статус прокурора визначався статтею 121 Конституції України, Законом України від 05.11.1991 року №1789-ХІІ «Про прокуратуру» та статтею 60 КАС України ( у редакції 2010-2013 років) Отже, прокурор був учасником у судовому процесі.
Правовий статус прокурора на момент подання касаційної скарги, визначений статтею 131-1 Конституції України, статтею 53 КАС України та Законом України від 14.10.2014 №1697-VIII «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VIII. 
Згідно із частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За такого правового регулювання та встановлених обставин, Прокуратура міста Києва мала право подати касаційну скаргу.
В контексті вимог частини 1 статті 328 КАС України Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), як учасник справи, також наділений правом на касаційне оскарження.
В оскарженій постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 зазначено (мовою оригіналу) : «керуючись, зокрема, приписами статті 323 КАС України ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» та призначено до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні».
Проте ухвала апеляційного суду від 08.09.2019 про відкриття апеляційного  провадження за апеляційною скаргою ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» на постанову Окружного адміністративного суду від 01.06.2011 у справі за позовом Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрсоцбудінвест», за участю Прокуратури міста Києва про визнання протиправним та скасування рішення, не містить посилань на статтю 323 КАС України. 
Отже, при прийнятті рішення про відкриття апеляційного провадження, за результатами розгляду якого було прийнято оскаржене рішення від 26.09.2019, суд апеляційної інстанції керувався саме нормами статті 323 КАС України, незважаючи на відсутність посилання на зазначену норму в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
За приписами частини 1 статті 323 КАС України, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає її за правилами цієї глави. 
Стаття 323 КАС України розташована в Главі 1 «апеляційне провадження» розділу III КАС України. 
За такого правового регулювання при прийнятті рішення про відкриття провадження та апеляційному розгляді, суд апеляційної інстанції зобов`язаний був керуватись правилами, закріпленими в Главі 1 «апеляційне провадження» розділу III КАС України. У тому числі (..) суд апеляційної інстанції мав застосовувати правила, які визначають: строки апеляційного оскарження, осіб, які мають право на апеляційне оскарження та передбачають підстави відмови у відкритті апеляційного оскарження, а також закриття провадження. 
Щодо права ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» на подання апеляційної скарги, Верховний Суд зазначає наступне. 
Згідно із частиною 1 статті 293 КАС України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.
Отже, наведеною нормою передбачено право особи подати апеляційну скаргу на рішення, ухвалене за результатами розгляду спору про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або містяться судження про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи у відповідних правовідносинах, зважаючи на предмет і підстави позову.
Особа, яка звертається з апеляційною скаргою відповідно до частини 1 статті 293 КАС України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним.
Слід ураховувати, що рішення є прийнятим про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи, або у резолютивній частині рішення суд зазначив про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.
Відповідно до статті 42 КАС України, яка має заголовок «Склад учасників справи», учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
У судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси. 
ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал», яке не брало участі у справі, звернулось до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 в порядку статті 323 КАС України лише 05.07.2019. 
За приписами статті 323 КАС України апеляційну скаргу мають право подати не лише сторони у справі, а і особи, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд прийняв рішення, що стосується їх прав і обов`язків. 
За змістом рішень судів першої та апеляційної інстанцій, скаржник не був учасником правовідносин, які виникли між сторонами у справі та були предметом розгляду в суді першої та апеляційної інстанцій у 2011-2012 роках. Відповідно рішення Київської міської ради від 08.07.2010 №1095/4533 «Про передачу ТОВ «Укрсоцбудінвест» земельної ділянки для будівництва та реконструкції спортивно-розважально-торговельного комплексу, яке було предметом спору, не стосувалось прав та обов`язків ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал».
Водночас адміністративні суди не зобов`язували ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» вчиняти будь-які юридично значимі дії стосовно спірного майна або утримуватися від їх вчинення. Відсутня згадка про ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал», як в описовій та мотивувальній, так і в резолютивній частинах судових рішень. Постанова суду апеляційної інстанції від 26.09.2019 та матеріали справи не містять інформації про порушення прав скаржника станом на серпень 2010 - січень 2013 років.
За правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 24.06.2008 у справі №2/164-35/246, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку оспорюванне рішення порушує не лише матеріальні права осіб, незалучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах сформована у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 у справах №813/661/17 та №753/21690/17.
В ухвалі від 07.04.2020 при розгляді справи № 504/2457/15-ц, провадження                  № 14-726цс19, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема, після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.
Представник ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» пояснив, що підприємство придбало долю в статутному фонді ТОВ «Укрсоцбудінвест» в квітні 2019 року, проте суд апеляційної інстанції не з`ясував, які саме права ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» були порушені постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012. 
Щодо строків подання апеляційної скарги Верховний Суд зазначає наступне. 
Статтею 295 КАС України передбачено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.  
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Згідно із частиною 3 статті 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
За сталою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема, сформованою в рішеннях «Стаббінгс на інші проти Сполученого Королівства», «Девеер проти Бельгії» право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
Верховний Суд наголошує, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99,        пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).
Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).
Отже, суд апеляційної інстанції зобов`язаний був залишити без руху апеляційну скаргу, оскільки остання була подана після закінчення строку на апеляційне оскарження без заяви про поновлення відповідного строку. 
Зазначена вимога закону не є формальною, оскільки частиною 4 статті 299 КАС України передбачена відмова у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.
Верховний суд наголошує на порушені судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки останній взагалі не вирішував питання про дотримання строків апеляційного оскарження та не встановлював наявність або відсутність обставин які-б свідчили про причин пропуску строку на апеляційне оскарження. 
Щодо дотримання принципу правової визначеності Верховний Суд наголошує на наступному. 
Ухвалою Вищого адміністративного суду від 11.10.2012 касаційну скаргу                   ТОВ «Укрсоцбудінвест» залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 - без змін.
Згідно із статтею 125 Конституції України (в редакції станом на 11.10.2012) система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації. 
Найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України. 
Вищими судовими органами спеціалізованих судів є відповідні вищі суди. 
Отже, станом на 11.10.2012 Вищий адміністративний суд був Вищим судовим органом в системі адміністративних судів. 
За приписами частини 3 статті 20 КАС України (у редакції, чинній станом на 11.10.2012) Вищий адміністративний суд України переглядає судові рішення місцевих та апеляційних адміністративних судів у касаційному порядку як суд касаційної інстанції. 
Частиною 4 статті 20 КАС України (у редакції, чинній станом на 11.10.2012) передбачено, що Верховний Суд України у випадках, встановлених цим Кодексом, переглядає судові рішення адміністративних судів після їх перегляду в касаційному порядку. 
Згідно із статтею 325 КАС України Верховний Суд України переглядає судові рішення в адміністративних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом. 
В порядку, визначеному главою 3 КАС України (у редакції, чинній на момент прийняття процесуального рішення), ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.01.2013 у справі 2а-4563/11/2670 було відмовлено в допуску до провадження заяви ТОВ «Укрсоцбудінвест» про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.10.2012. Зазначена ухвала в силу вимог процесуального закону є остаточною і оскарженню не підлягає.
Відтак, вказаний спір є вирішеним, а отже постановлене у справі судове рішення, яке набрало законної сили, могло бути переглянуте виключно в порядку та за правилами, визначеними Главою 3 КАС України «Перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами» (у редакції, чинній станом на вересень 2019 року). Проте суд апеляційної інстанції не врахував зазначені рішення суду касаційної інстанції при прийнятті постанови від 26.09.2019.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції при винесенні постанови не врахував зазначену позицію Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, як і позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України"      (№ 4909/04; пункт 58), де зазначається, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Згідно із статтею 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги у тому числі (…) має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково, і передати справу повністю, або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю, або для продовження розгляду. 
За правилами статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення, або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Частиною 2 статті 353 КАС України передбачено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи у тому числі (…), якщо  суд не дослідив зібрані у справі докази; необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Водночас порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, у тому числі (…) якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі. 
За такого правового регулювання та встановлених обставин, Верховний Суд наголошує, що судом апеляційної інстанції відкрито апеляційне провадження та здійснено апеляційний розгляд з порушенням норм процесуального права. Зокрема, судом апеляційної інстанції не вирішено питання щодо строків подання апеляційної скарги, не вирішено питання щодо наявності підстав апеляційного перегляду рішення суду апеляційної інстанції від 06.03.2012, яке було переглянуто в касаційному порядку 11.10.2012. Також судом апеляційної інстанції не було з`ясовано, які права та обов`язки  ПАТ «ЗНВКІФ «Рентал» були порушені при прийнятті рішення Київським апеляційним адміністративним судом 06.03.2012.
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції приходить до висновку, що постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 необхідно скасувати з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Також колегія суддів Верховного суду звертає увагу, що 17.10.2019 Шостим апеляційним адміністративним судом ухвалено додаткову постанову, якою у задоволені заяви ТОВ «Укрсоцбудінвест» про поворот виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.03.2012 у справі                   №2а-4563/11/2670 відмовлено.
Додаткове судового рішення у справі є способом усунення неповноти основного судового рішення, яке виражається у вирішення судом не усіх позовних вимог чи питань, пов`язаних із розглядом спору.
Додаткове рішення у справі є невід`ємною частиною рішення по суті позовних вимог, відповідно, порядок його оскарження є таким, що і для рішення по суті, оскільки вирішує питання, які не пов`язані із вимогами адміністративного позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Незважаючи на те, що у касаційній скарзі не ставиться питання про скасування додаткового судового рішення і окремої касаційної скарги не подано, це додаткове рішення є предметом касаційного перегляду, оскільки є невід`ємною частиною судового рішення по суті спору.
За змістом частини 3 статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
За таких встановлених обставин та правового регулювання, Верховний Суд зазначає про наявність підстав для виходу за межі доводів касаційної скарги на підставі частини третьої статті 341 КАС України та скасування додаткового судового рішення, оскільки останнє є нерозривно пов`язаним із основним рішенням суду та не може існувати окремо. 
Отже, враховуючи результат касаційного розгляду цієї справи, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про необхідність скасування додаткової постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019, як похідної від постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №2а-4563/11/2670 задовольнити частково.
Касаційну скаргу Прокуратури міста Києва на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі №2а-4563/11/2670 задовольнити.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.09.2019 у справі    №2а-4563/11/2670 скасувати.
Додаткову постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 2а-4563/11/2670 скасувати.
Справу №2а-4563/11/2670 направити на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 25.05.2020.

Судді Верховного Суду:                                                            С.М. Чиркін
                                                                                          В.М. Бевзенко
                                                                                          В.М. Шарапа