ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 761/3360/20                                                                Суддя (судді) першої інстанції: Осаулов А.А.
                                                                                                  Суддя-доповідач - Губська Л.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                                                  Кондраток А.В.,
позивача                                                             ОСОБА_1 ,
представника позивача                                        Чугуєнка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Скоромного Я.І. від 17 квітня 2018 року у справі про порушення митних правил № 1988/20900/18, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 3 ст. 470 Митного кодексу України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходу громадян на суму 8  500, 00 грн, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що митним органом не враховані приписи пункту 9-3 розділу ХХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, які передбачають звільнення осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності за порушення митних правил щодо недотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту. Крім того, позивач вказує, що його не було  повідомлено про розгляд справи про порушення митних правил.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року адміністративний позов залишено без задоволення, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що положення Закону № 2612-VIII не можуть бути поширені на спірні правовідносини, оскільки позивач оформив митну декларацію № UA100010/2019/305319 та добровільно сплатив до державного бюджету кошти у встановленому законом розмірі лише 04 січня 2019 року, в той час, як строк дії транзитного перевезення автомобіля закінчився 19 липня 2017 року.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що притягнення його до адміністративної відповідальності відбулось в період дії Закону № 2612-VII, який дає підстави для звільнення від відповідальності за умови проведення митного оформлення транспортного засобу, що є обмеженням його прав з огляду на приписи статті 58 Конституції України.
Крім цього апелянт наголошує, що матеріали справи не утримують доказів його повідомлення про розгляд справи про порушення митних правил, що є безумовною підставою для скасування спірної постанови.
В судовому засіданні позивач та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, наполягали на її задоволенні.
Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, що не є перешкодою для судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 09.07.2017 було ввезено на митну територію України через митний пост «Угринів» транспортний засіб особистого користування марки «Mercedes», VIN НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст.95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).
У вказаний термін автомобіль не був вивезений.
Постановою № 1988/20900/18 від 17 квітня 2018 року по справі про адміністративне правопорушення на позивача було накладено штраф у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України, що складає 8  500, 00 грн.
Позивач вважаючи вказану постанову протиправною, звернувся з даним позовом до суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів перед судом правомірність свого рішення, в той же час, надані позивачем пояснення не доводять наявності підстав для його скасування, з чим погоджується і колегія  суддів з огляду на наступне.
Так, відповідно до п. 25 ч. 1 ст.4 Митного кодексу України (далі - МК України)  митний режим - це комплекс взаємопов`язаних правових норм, що відповідно до заявленої мети переміщення товарів через митний кордон України визначають митну процедуру щодо цих товарів, їх правовий статус, умови оподаткування і обумовлюють їх використання після митного оформлення.
Згідно ч. 1,2 ст. 71 МК України  декларант має право обрати митний режим, у який він бажає помістити товари, з дотриманням умов такого режиму та у порядку, що визначені цим Кодексом. Поміщення товарів у митний режим здійснюється шляхом їх декларування та виконання митних формальностей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 90 МК України  визначено поняття транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома органами доходів і зборів України або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 МК України митний режим транзиту може бути застосований як до товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що безпосередньо ввозяться на митну територію України, так і до таких, що перебувають на митній території України.
Митний режим транзиту застосовується до товарів, які переміщуються від одного пункту, розташованого на митній території України, до іншого пункту, розташованого на митній території України, у тому числі якщо частина цього переміщення проходить за межами митної території України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 95 МК України для автомобільного транспорту встановлено строк транзитного перевезення в 10 діб, а у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці 5 діб.
Відповідно до ч. 3 ст. 470 МК України перевищення встановленого ст. 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною першою статті 460 МК України  передбачено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті  469, статтею  470, частиною третьою статті  478, статтею  481  цього  Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу  ), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Статтями 486,  488,  497,  498 МК України закріплено, що завданнями провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог  закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Провадження у справі про порушення митних правил включає в себе виконання процесуальних дій, зазначених у  статті 508 цього Кодексу, розгляд справи, винесення постанови та її перегляд у зв`язку з оскарженням.
Провадження у справі про порушення митних правил вважається розпочатим з моменту складення протоколу про порушення митних правил.
У провадженні в справах про порушення митних правил беруть участь: 1) особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил; 2) власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3  статті 461 цього Кодексу  (заінтересовані особи); 3) представники осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та заінтересованих осіб (законні представники, представники, які діють на підставі довіреності, доручення); 4) захисники; 5) представники органів доходів і зборів; 6) свідки; 7) експерти; 8) перекладачі; 9) поняті.
Особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3  статті 461 цього Кодексу  (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.
Згідно ст. 525 МК України справа про порушення митних правил розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання посадовою особою органу доходів і зборів або судом (суддею) матеріалів, необхідних для вирішення справи.
Відповідно до ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.
Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.
Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Матеріалами справи підтверджено, що листом від 05.03.2018 № 2347/10-13-70-76/78 позивач був запрошений до митниці для надання пояснень та участі у складенні протоколу. Наведений лист було скеровано ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому, листом від 26.03.2018 № 3043/10/13-70-76/78 за цією ж адресою позивачеві було скеровано примірник протоколу про порушення митних правил № 1988/20900/18 від 25.03.2018.
Таким чином, в межах даної справи відповідачем виконано обов`язок щодо повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при цьому невручення листів не з вини митного органу не створює підстав для скасування постанови через недотримання порядку розгляду справи про порушення митних правил.
Водночас, Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» від 08.11.2018 № 2612-VIII (далі - Закон № 2612-VIII) внесено зміни до  Митного кодексу України, зокрема внесено зміни до  розділу XXI «Прикінцеві та перехідні положення» Митного кодексу України, який було доповнено пунктом 9-3 такого змісту: 
«Установити, що протягом 180 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України" митне оформлення транспортного засобу, що класифікується за кодом товарної позиції 8703 згідно з УКТ ЗЕД та щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, здійснюється за умови сплати належних митних платежів та добровільної сплати до державного бюджету фізичною особою, яка є власником такого транспортного засобу або уповноважена розпоряджатися ним та декларує такий транспортний засіб для вільного обігу на митній території України, коштів у сумі, що дорівнює розміру п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Здійснення митного оформлення транспортного засобу з дотриманням умов, визначених абзацом першим цього пункту, звільняє осіб, відповідальних за дотримання строків та умов (вимог) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту, від адміністративної відповідальності, передбаченої статтями 470, 481 та 485 цього Кодексу, за порушення митних правил стосовно транспортного засобу, щодо якого не дотримані строки та умови (вимоги) митних режимів тимчасового ввезення або транзиту»
Відповідно до п. 1 р. ІІ  Закону № 2612-VIII, цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім  пунктів 7  і  8 розділу І  та  підпункту 1 пункту 2 розділу II  цього Закону, які набирають чинності через 270 днів з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Закон № 2612-VIII опубліковано в газеті Голос України 24 листопада 2018 року, відтак він набрав чинності 25 листопада 2018 року.
За змістом ч. 1 ст. 58 Конституції України  визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч.1  ст.58 Конституції України  (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 визначено, що «за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч.1  ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той  закон  або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.  Конституція України, закріпивши ч.1 ст.58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.
Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього».
Водночас, предметом даного позову є постанова № 1988/20900/18 від 17.04.2018, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності і яка була винесена суб`єктом владних повноважень задовго до прийняття вищенаведеного Закону.
При цьому, розглядаючи адміністративний позов, суд перевіряє правомірність дій суб`єкта владних повноважень та прийнятих ним рішень на момент їх вчинення.
Отже, в даному випадку суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідач, прийнявши спірну постанову, діяв в межах наданих повноважень та на їх виконання, тобто, правомірно.
При цьому, питання звільнення позивача від адміністративної відповідальності знаходиться поза межами цього позову.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий-суддя                                                                      Л.В. Губська

Судді                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк