Ухвала                                                                                           Іменем України
03 червня 2020 року                                                                                                              м. Київ
справа № 712/14455/16-к
провадження № 51-9139км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року, 
встановив:
 
За вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2017 року
 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, за ч. 1 ст. 296 КК – до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.
На підставі ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року вирок щодо  ОСОБА_5 в частині засудження за ч. 1 ст. 296 КК скасовано, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК його звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження в цій частині закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). За ч. 2 ст. 121 КК ОСОБА_5 засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
За вироком суду  ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 15 жовтня 2016 року близько 03 год. 53 хв. біля входу в нічний розважальний заклад «Reflection», що на бульварі Шевченка, 145 у м. Черкасах, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з раніше невідомим йому ОСОБА_6 , яка розпочалася всередині закладу та продовжилася на вулиці, з хуліганських мотивів, що виразилися в явній неповазі до суспільства, зневазі до існуючих правил і норм поведінки, у присутності відвідувачів та працівників закладу завдав потерпілому не менше чотирьох ударів рукою в голову і трьох ударів ногою по тулубу та не менше одного удару рукою в голову, від якого потерпілий впав на землю, втративши свідомість. У результаті таких умисних дій ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпілий помер у лікарні швидкої допомоги.
У касаційній скарзі захисник висуває вимоги про скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що дії засудженого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 119 КК. При цьому ставить під сумнів дані висновків експертів від 17 жовтня 2016 року та від 17 листопада 2016 років, оскільки, на його думку вони ґрунтуються на недостовірних матеріалах та є неналежними і недопустимими доказами.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджуються сукупністю доказів, які суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив та яким дав належну оцінку, а саме: показаннями свідка ОСОБА_7 , який був очевидцем події і бачив, як ОСОБА_5 виштовхав потерпілого ОСОБА_6 з клубу на вулицю, де професійно завдав останньому принаймні трьох ударів лівою рукою в щелепу та у скроню, при цьому потерпілий опору не чинив і реагувати не встигав; показаннями експерта ОСОБА_8 про те, що причиною смерті потерпілого є черепно-мозкова травма, утворена в результаті отриманих комплексних ушкоджень, розмежувати які неможливо і які могли виникнути як від удару, так і від падіння, а також частина від удару і частина від падіння, при цьому численні ушкодження в різних частинах голови від падіння виникнути не могли; даними висновків судово-медичних експертиз; та іншими зібраними доказами.
Судом першої інстанції було надано оцінку висновкамсудово-медичних експертиз від 17 жовтня 2016 року та від 17 листопада 2016 років як доказам вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, і визнано, що вони складені особами, які володіють спеціальними знаннями, є результатом досліджень, проведених експертами, спираються на зібрані у справі докази та одержані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, з чим погодився і суд апеляційної інстанції.
Ураховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду вважає, що дії засудженого за ч. 2 ст. 121 КК кваліфіковано правильно.
Призначене засудженому  покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК.
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку суд відповідно до вимог ст. 419 КПК належним чином перевірив доводи апеляційної скарги та дав на них мотивовану відповідь. При цьому зазначив підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Не знайшли свого підтвердження доводи захисника ОСОБА_4 про те, що апеляційний суд, на думку захисту, порушив принцип безпосередності дослідження доказів, зазначивши в ухвалі, що ОСОБА_5 не виконував взяті на себе зобов`язання фінансового характеру щодо потерпілих. Однак, як вбачається із цього судового рішення, апеляційний суд, перевіряючи дотримання судом першої інстанції вимог закону  при призначені покарання засудженому, урахував думку потерпілих, при цьому суд навів їх показання, що не суперечить вимогам закону.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування судових рішень щодо ОСОБА_5 , судами допущено не було.
Касаційна скарга не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження. 
Із поданих до неї копій судових рішень видно, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
Ураховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого  ОСОБА_5 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 10 березня 2020 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                         ОСОБА_3