Єдиний унікальний номер 234/17743/19 
Номер провадження 22-ц/804/1617/20        

Єдиний унікальний номер 234/17743/19                            Головуючий у 1 інстанції Демидова В.К.
Номер провадження 22-ц/804/1617/20                                                                 Доповідач Корчиста О.І.

                                                                  ПОСТАНОВА
                                                           Іменем     України

03 червня 2020 року    Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді              Корчистої О.І.
суддів:    Папоян В.В.,  Тимченко О.О.
за участю секретаря              Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №234/17743/19 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 , до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення суми страхових виплат в порядку спадкування, 
за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,
на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2020 року,

                                                          встановив:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 , звернулись до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення суми страхових виплат в порядку спадкування.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів ОСОБА_4 .. 
У встановлені законом строки позивачі звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті їх батька ОСОБА_4 , зокрема в частині суми не отриманої в зв`язку зі смертю пенсії в сумі 73322,77 гривень, та суми нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових сум в сумі 54991,96 гривень, які належали спадкодавцю ОСОБА_4 .. Після отримання зазначених вище свідоцтв позивачі звернулись до відповідача з питанням щодо отримання успадкованих сум грошових коштів, які належали померлому ОСОБА_4 ..
У відповідності до листа відповідача на ім`я ОСОБА_1 №01-04.1/3287 від 01 жовтня 2018 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у виплаті спірних спадкових коштів. Відмовляючи у виплаті відповідач зазначав, що нормативно-правовими актами Фонду за відсутністю оригіналу справи про страхові виплати передбачена можливість отримувати виплати за даними Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду на підставі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку з тим, що батько позивачів за життя не скористався своїм правом на отримання належних йому сум страхових виплат та не звернувся до робочих органів виконавчої дирекції Фонду з заявою про продовження страхових виплат, як внутрішньо переміщена особа, визначена сума підлягає коригуванню, тому виплата суми зазначеної у свідоцтві про право на спадщину не може бути здійснена.
Аналогічна відмова була надана і позивачу ОСОБА_2 , яка містилась у листі №01 - 04.1/3289 від 01 жовтня 2018 року. 
Померлий спадкодавець ОСОБА_4 за життя отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Тобто відповідачу було відомо, що ОСОБА_4 реєструвався з непідконтрольної території та мав постійне місце проживання.
Не звернення за життя спадкодавцем ОСОБА_4 за нарахованими та належними йому страховими виплатами не є підставою для відмови у здійсненні виплати недоотриманих страхових виплат у сумі 54991,96 гривень, оскільки останні є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу та увійшли до складу спадщини.
Просили стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 ? частку недоотриманих страхових виплати в сумі 27 495,98 гривень, що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року, стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 ? частку недоотриманих страхових виплат в сумі 27 495,98 гривень, що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь позивачів в рівних частках понесені ними судові витрати відповідно до ст. 141 ЦК України.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ  СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє ОСОБА_3 , до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про стягнення суми страхових виплат в порядку спадкування задоволено. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 частку недоотриманих страхових виплати в сумі 27 495,98 гривень, що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 частку недоотриманих страхових виплат в сумі 27 495,98 гривень, що увійшли до складу спадщини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 768,40 гривень. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 768,40 гривень.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
В апеляційній скарзі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2020 року, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, мають право на одержання страхових виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, і звернення до структурного підрозділу місцевої державної адміністрації з питань соціального захисту та взяття на облік, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.
Управління виконавчої дирекції Фонду не мають права здійснювати страхові виплати, в тому числі внутрішньо переміщеним особам, за відсутності документів, що підтверджують право особи на страхові виплати.
Справи про страхові виплати внутрішньо переміщених осіб з незалежних від Фонду обставин залишилися на тимчасово окупованій території Донецької області.
У випадку відсутності у внутрішньо переміщеної особи оригіналу справи про страхові виплати Порядком № 20 передбачена можливість отримувати страхові виплати за фактичним місцем проживання (перебування) за статистичними даними відомостей інформаційно-аналітичної системи Фонду на підставі 
Проте відомості з інформаційно-аналітичної системи Фонду носять виключно інформаційно-статистичний характер. Законодавством України не передбачено формування, ведення або електронної справи про страхові виплати.
Зазначає, що батько позивачів у період з 2014 року по день його смерті до будь-якого відділення, яке перемістилось на територію підконтрольній українській владі в межах Донецької області або поза її межами із заявою про тимчасове продовження раніше призначених страхових виплат та відповідних документів, визначених Порядком №20, не звертався та на обліку як тимчасово переміщена особа не перебував,  тому не мав правових підстав на нарахування отримання страхових виплат за цей період.
Згідно пунктів 1, 2 сатини 2 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», застраховані особи зобов`язані надавати Фонду достовірні документи, на підставі яких призначається матеріальне забезпечення та надаються соціальні послуги відповідно до цього Закону та своєчасно повідомляти Фонд про обставини, що впливають на умови або зміну розміру матеріального забезпечення та соціальних послуг. 

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ПОЯСНЕННЯ СТОРІН У СУДОВОМУ ЗАСІДАННІ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
В судове засідання апеляційного суду позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи.
Від представника відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області надійшла заява з проханням розглянути справу без його участі.
           Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку Донецької області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29 серпня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Також судом першої інстанції встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 140 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 143.
Померлий ОСОБА_4 перебував на постійному обліку в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві професійних захворювань України у Калінінському районі м. Донецька.
Померлий ОСОБА_4 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою від 11 листопада 2014 року № 1411001587 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території  України та районів проведення антитерористичної операції.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли в тому числі не отримана в зв`язку зі смертю пенсія в сумі 73322,77 грн., та суми нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових сум в сумі 54991,96 грн.
Листами № 01-04.1/3287 від 01 жовтня 2018 року та № 01-04.1/3289 від 01 жовтня 2018 року Краматорським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовлено у виплаті спірних коштів.
Крім цього, судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали  свідоцтво про право на спадщину, яке видано приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 140, згідно якого спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 , спадщина на яку видано це свідоцтво складається, зокрема, з недоотриманих страхових сум в сумі 54991,96 гривень, яка належала спадкодавцеві ОСОБА_4 , що підтверджується листом Донецького міського відділення у Калінінському району Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 01-03/08-272 від 24 листопада 2017 року.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційна скарга Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що оскільки свідоцтво про право на спадщину є діючим, відповідач має обов`язок здійснити спадкоємцям ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 виплату недоотриманих страхових виплат у сумі 54991,96 гривень, що належали ОСОБА_4 та на час його смерті зберігалися у Донецькому міському відділенні у Калінінському району Фонду соціального страхування України в Донецькій області.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам матеріального та процесуального закону.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з вимогами частини першої статті 4 ЦПК України кожна особи має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав,свободи чи чинних інтересів.  
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, а межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно пункту 9 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» Оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.
Згідно статті 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частина перша статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не має право на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.
Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.
Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьку Донецької області помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 29 серпня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 18)
Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 140 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 143. (а.с. 23, 31)
Померлий ОСОБА_4 перебував на постійному обліку в відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві професійних захворювань України у Калінінському районі м. Донецька.
Померлий ОСОБА_4 перебував на обліку як внутрішньо переміщена особа з АДРЕСА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається з копії довідки від 11 листопада 2014 року №1411001587 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території  України та районів проведення антитерористичної операції.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшли, в тому числі, не отримана в зв`язку зі смертю пенсія в сумі 73322,77 гривень, та суми нарахованих, але не виплачених щомісячних страхових сум в сумі 54991,96 гривень.
Листами № 01-04.1/3287 від 01 жовтня 2018 року та № 01-04.1/3289 від 01 жовтня 2018 року, Краматорським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у виплаті спірних спадкових коштів.
Свідоцтва про право на спадщину, яке видано приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., реєстр № 140 та №143 згідно яких спадкоємцями зазначеного у свідоцтвах майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 , спадщина на яку видано це свідоцтво складається, зокрема, з недоотриманих страхових сум в сумі 54991,96 гривень, яка належала спадкодавцеві ОСОБА_4 , що підтверджується листом Донецького міського відділення у Калінінському району Фонду соціального страхування України в Донецькій області № 01-03/08-272 від 24 листопада 2017 року.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.
У статті 38 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) Кабінет Міністрів України визначає особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення АТО або зони надзвичайної ситуації).
Визначення того, хто є внутрішньо переміщеними особами надано у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VІІ; у редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.
Водночас частиною першою статті 3 вказаного Закону встановлено, що громадянин України за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання, що враховується судом.
До жодного з указаних законів не внесено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.
Постановами Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.
Зазначені підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Вони не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади.
Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» (далі - Закон № 2268-VІІІ).
У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 243/3505/16-ц (провадження №14-271цс18).
Отже ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.
Вищевикладені положення законодавства свідчать про те, що спадкодавець ОСОБА_4 мав право на нарахування та виплату страхових виплат не залежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території, а тому спадкоємці ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до положень статті 1227 ЦК України мають право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.
Такий висновок апеляційного суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України, який викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 642/6946/18 (провадження № 61-12734св19).
З вказаної підстави колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, крім того, вони по своїй суті зводяться до переоцінки  доказів, що згідно з положеннями статті 367 ЦПК України не належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і підстави для його скасування відсутні.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, 

                                                      постановив:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  залишити без задоволення.
Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 лютого 2020 року, залишити без змін.
             Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий                                             О.І. Корчиста

Судді:                                                  В.В. Папоян

                                                                                                                     О.О. Тимченко