Справа № 344/9086/19 
Провадження № 22-ц/4808/602/20 
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О.В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі: 
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:                                           Горейко М.Д., Матківського Р.Й., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника Івано-Франківського обласного військового комісаріату на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Шамотайлом О.В. 25 лютого 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 03 березня 2020 року,   
                                                        в с т а н о в и в :
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначено, що з 05.07.2014 року по 24.08.2014 року брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах їх проведення на території Донецької області (сектор «Д») у складі військової частини НОМЕР_1 .  19.08.2014 року о 5.00 годині під час бойового чергування на посту №2,501 блок-посту на околиці населеного пункту Котейникове Донецької області отримав травму, а саме розрив правого акроміально-ключичного з`єднання. Від госпіталізації відмовився. Саме перебуваючи у в/ч пп В 0120 19 серпня 2014 року у районі населених пунктів Котейникове-Металіст Донецької області під час бойового чергування на блок-посту № НОМЕР_2 , під час чергового обстрілу з реактивних систем залпового вогню, намагаючись уникнути вогневого ураження, він скочив в окоп, вдарився до земляного борта окопа, чим і була спричинена травма – розрив правого акроміально-ключичного з`єднання. Згідно витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв та протоколу №320 від 25.07.2018 року зазначено, що травма пов`язана з проходженням військової служби. Документи його особової справи після звільнення з військової служби були направлені до Івано-Франківського міського військового комісаріату. На запит щодо надання ОСОБА_1 довідки про отримання травми під час перебування в зоні АТО, Івано-Франківський міський військовий комісаріат повідомив, що довідки про обставини травми, отриманої ОСОБА_1 та акту, складеного командиром військової частини НОМЕР_1 від 19.08.2014 року, в особовій справі немає.  На запит в Івано-Франківський обласний військовий комісаріат отримав аналогічну відповідь із зазначенням, що Івано-Франківський ОВК як правонаступник в/ч НОМЕР_1 , не має повноважень на видачу довідки про отриману травму у військовій частині, польова пошта НОМЕР_1 . Встановлення даного факту необхідне для подачі до військово-лікарської комісії і прийняття нею рішення про причинний зв`язок поранення (контузії, каліцтва) з проходженням військової служби. Просив  встановити факт отримання травми військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 в районі населених пунктів Котейникове-Металіст Донецької області під час бойового чергування на блокпосту № НОМЕР_2 , під час обстрілу при виконанні бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції, в особливий період, під час захисту Батьківщини (а.с.1-8).
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2020 року заяву задоволено. Встановлено факт отримання 19.08.2014 року травми військовослужбовцем військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_1 в районі населених пунктів Котейнікове-Металіст Донецької області на блокпосту № НОМЕР_2 (а.с.89-93).  
Не погодившись з рішенням суду, ІНФОРМАЦІЯ_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність, необґрунтованість та ухвалення з порушенням норм матеріального права. 
Апелянт зазначає, що відповідно до затвердженої наказом Міністерства оборони України №36 від 06.02.2001 року Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, саме  командир військової частини НОМЕР_1 , в якій проходив службу ОСОБА_1 , зобов`язаний облікувати отриману військовослужбовцем травму, призначити комісію для розслідування обставин тримання травми, за результатами розслідування затвердити відповідні акти та видати наказ, на підставі якого скласти довідку встановленої форми про обставини травми. Суд першої інстанції не дослідив та не встановив важливі обставини отримання травми заявником, які передбачені інструкцією №36, що в свою чергу може призвести до здійснення відповідних соціальних виплат та надання інших благ заявнику за отримання сумнівної травми, обставини якої не зафіксовані та не описані у встановленому законом порядку.
Апелянт посилається на п.2 абзацу сьомого Постанови  Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (із змінами), відповідно до якого не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів, зокрема і щодо одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності тощо.
Наголошує, що заявнику рекомендовано звернутися до Івано-Франківського міського військового комісаріату для оформлення запиту в Галузевий державний архів Міністерства оборони України з метою підтвердження факту отримання травми.
Також у заяві ОСОБА_1 не конкретизовано, чому заінтересованою особою повинен бути ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не Івано-Франківський міський військовий комісаріат та з якою метою подається зазначена заява. Заявник не вжив всіх заходів щодо досудового врегулювання спору, а саме не подав відповідний запит до центрального галузевого архіву Міністерства оборони України та не отримав відповіді.
Виходячи з наведеного, просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні заяви про встановлення факту травмування.
Відзив на апеляційну скаргу заявником не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
За змістом ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є обґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним i обгрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі  питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги  і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для  вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини  сторін випливають iз встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає  застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в  позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Судом встановлено, що згідно  витягу з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №55 від 14.06.2014 року сержант  ОСОБА_1 вважався таким, що приступив до виконання службових обов`язків (а.с.16).
У відповідності до витягу з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №73 від 05.07.2014 року сержант ОСОБА_1 , який прибув у пункт призначення, вважався таким, що приступив до виконання бойового завдання (а.с.15).
За змістом витягу з наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №121 від 26.08.2014 року сержант ОСОБА_1 вважався таким, що вибув з 25.08.2014 року із зони дії антитерористичної операції  (а.с.14). 
Із довідки, виданої командиром військової частини-польова пошта НОМЕР_1 від 29.10.2014 року №388 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України сержанту ОСОБА_1 , встановлено, що він дійсно з 05 липня 2014 року по 24 серпня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області (Сектор «Д») на підставі наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 №7 від 05.07.2014р., наказу керівника сектору «Д» №15 від 03.08.2014р., наказу командира в/ч пп НОМЕР_1 №121 від 26.08.2014р. (а.с.13).
У довідці від 19.08.2014 року, виданій 61 ВМГ (військово-медичним госпіталем) ОСОБА_1 , зафіксовано, що він отримав розрив правого АКС (а.с.23-24), що також підтверджується і витягом з протоколу №320 від 25.07.2018 року засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (а.с.12).
Згідно архівної довідки, виданої ОСОБА_1 . Галузевим Державним архівом Міністерства оборони України 05.07.2019р. за №179/1/10396 встановлено, що у наказі командира військової частини-польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) №114 від 19.08.2014 року значиться, що сержант ОСОБА_1 вважався таким, що вибув на лікування в Одеський польовий шпиталь в м.Розівка з 19.08.2014 року з військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на підставі направлення начальника медичної служби від 19.08.2014 року, а також зазначено, що акти службового розслідування військової частини-польова пошта НОМЕР_1 на зберігання до архіву не надходили, журнали обліку злочинів, порушених кримінальних справ і подій не започатковувались (а.с.54). 
Представлені заявником медичні документи проходження ним обстеження з приводу виявленої у нього травми - первинна медична карточка  (а.с.23,24) свідчать, що заявник дійсно звертався до 61 військово-медичного госпіталю, однак від госпіталізації відмовився.
Заявником отримано посвідчення серії НОМЕР_3 , видане 21 грудня 2015 року командуванням високомобільних десантних військ Збройних Сил України   про те, що він є учасником бойових дій (а.с.9).
З досліджених в судовому засіданні доказів (показань свідків, письмових доказів) судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2014 року в районі населених пунктів Котейнікове - Металіст Донецької області під час чергування на блокпосту № НОМЕР_2 в зоні проведення антитерористичної операції, в особливий період, під час захисту Батьківщини, заявник отримав травму.
Задовольняючи заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходив з положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України встановивши, що  довідка про обставини травми не складалась, військова частина, в якій проходив службу заявник, розформована, заявник просив встановити факт отримання травми, необхідний йому для подальшої подачі до військово-лікарської комісії для прийняття нею рішення про причинний зв`язок травмування з проходженням військової служби, дійшов висновку про задоволення заяви.
З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; усиновлення; встановлення фактів, що мають юридичне значення; відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; визнання спадщини відумерлою; надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.
Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Окрім фактів, визначених частиною першою цієї статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. (ч.2, ст. 315 ЦПК України).
Суд першої інстанції помилково вважав, що встановлення факту отримання ОСОБА_1 під час проведення антитерористичної операції на території Донецької області у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 19 серпня 2014 року травми саме під час проведення бойової операції можливо лише в судовому порядку.
У пункті 1.1. Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі - Положення) встановлено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Абзацом 6 п. 1.3 Положення визначено, що основними завданнями військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, які призвані на збори, у осіб, звільнених із військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть;
Пунктом 2.1. Положення передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
У пункті 3 розділу II Положення визначено, що  нещасний випадок, про який не було своєчасно повідомлено командуванню військової частини або внаслідок якого втрата працездатності настала не відразу, розслідується згідно з цією Інструкцією протягом місяця з дня надходження рапорту потерпілого військовослужбовця або заяви особи, яка представляє його інтереси.
У разі переформування військової частини, у якій стався такий нещасний випадок, розслідування проводиться її правонаступником, а у разі ліквідації військової частини за відсутності її правонаступника встановлення факту настання нещасного випадку розглядається у судовому порядку.
Якщо рішенням суду встановлено факт настання нещасного випадку, розслідування організовує та проводить вищий орган військового управління, якому підпорядковувалась ліквідована військова частина.
У пункті 21 розділу II Положення регламентований Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та колишніх військовослужбовців зі службою у Збройних Силах України. 
Відповідно до п.п. 21.3. розділу II Положення причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
За змістом п.п. 21.7. та 21.12. розділу II Положення постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва). 
Причинний зв`язок захворювань (поранень) у колишніх військовослужбовців, які пройшли медичний огляд раніше, у ВЛК розформованих військових або прикордонних округів, груп військ, родів військ, визначають (переглядають) штатні ВЛК за територіальним принципом, де проживають колишні військовослужбовці, у межах територіальної відповідальності штатних ВЛК.
На вимогу апеляційного суду надана архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, відповідно до якої за даними Історичного формуляру військової частини – польова пошта НОМЕР_1 правонаступником військової частини - польова пошта НОМЕР_1 визначено ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі спільної Директиви Міністра оборони та Генерального штабу Збройних Сил України  від 20 жовтня 2014 року № 322/1/37 ДСК від 04 листопада 2014 року № 322/1/39 ДСК.
Отже, апеляційним судом встановлено, що правонаступником військової частини - польова пошта НОМЕР_1 є ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто заінтересована особа по справі.
Таким чином, оскільки після розформування військової частини польова пошта НОМЕР_1 визначений правонаступник ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), тому до його компетенції, в силу абзацу другого пункту 3 розділу II Положення належать повноваження розслідування обставин травмування і видача довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною у  додатку 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами)), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), які є підставою для встановлення військово-лікарською комісією причинного зв`язку травми зі службою.
Довідку про обставини травми  ОСОБА_1 військово-лікарська комісія від військового комісара Івано-Франківського ОВК, про що свідчить лист від 08.01.2019р. (а.с.37).  
Право встановлення факту отримання травми військовослужбовцем  в судовому порядку могло бути реалізовано заявником лише у разі розформування військової частини без визначення правонаступника.
Таким чином, для встановлення причинного зв`язку захворювання з отриманням травми (поранень, контузій, каліцтва) отриманих під час бойових дій у період проходження військової служби військовослужбовця визначено  спеціальний позасудовий порядок, орган, який уповноважений приймати таке рішення, встановлено перелік документів, необхідних для встановлення такого зв`язку і  порядок подальшого оскарження рішення цього органу в судовому порядку і під час дослідження обставин відмови в позовному провадженні можуть досліджуватися, зокрема, докази, надані особою на підтвердження такого  факту з іншими обставинами, заслуховуватись доводи і заперечення сторін. Перекладання на суд функцій такого органу суперечить вимогам закону, створює умови для уникнення встановленої законодавством  процедури.
Оскільки з`ясування і фіксація таких відомостей віднесена до повноважень інших органів та посадових осіб та їх правонаступників, дії та рішення їх можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства.
І лише у разі неможливості реалізувати порушене право через відсутність правонаступника, факт може бути встановлений судом.
Ці обставини судом першої інстанції не враховано, що призвело до ухвалення помилкового рішення по справі, яке підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена  у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 2 квітня 2020 року у справі № 183/5932/17, провадження № 61-36199св18. 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати, понесені ІНФОРМАЦІЯ_2 за подання апеляційної скарги відшкодовуються за рахунок держави.
В силу ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 377, 381- 384 ЦПК України,  суд
                                                  п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ІНФОРМАЦІЯ_3 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2020 року скасувати.
Закрити провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення.
Компенсувати Івано-Франківському обласному військовому комісаріату (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса місцезнаходження вул. Довженка, 21, м. Івано-Франківськ) за рахунок держави витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги згідно платіжного доручення №64 від 12 березня 2020 року в розмірі 1152 гривні 60 коп (одна тисяча сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Судді:                                                                                                         І.О. Максюта
                                                                                                                     М.Д. Горейко
                                                                                                                     Р.Й. Матківський

Повний текст постанови  складено 12 травня 2020 року.