ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 185/3818/18(2-а/185/9/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції 
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2019 (головуючий суддя Головін В.О.)
у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції М`ясоїд Роксани Вікторівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду 15.05.2018 року з позовом до відповідача інспектора 2 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції М`ясоїд Р.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, про визнання дій протиправними та скасування постанови від 05.05.2018 року серії АР № 823756 (а.с. 1- 4).
07.06.2018 року позивач уточнив позовні вимоги та просив суд визнати дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП протиправними та скасувати постанову від 05.05.2018 року серії АР № 823756 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. (а.с. 12-14).
Позов обґрунтовано тим, що постановою від 05.0.2018 року до нього застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП. Згідно вказаної постанови 05 травня 2018 року на ділянці дороги М 18, В 105, Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КАМАЗ 5460 № НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в надійності закріплення вантажу що порушує правила перевезення вантажу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП.  З вищевказаною постановою не згодний та вважає її протиправною з наступних підстав.  Після складення постанови він не погодився з викладеними порушеннями оскільки відповідно до ПДР він перед початком руху перевірив надійність розташування і кріплення вантажу, вантаж був розміщений таким чином що не наражав на небезпеку учасників дорожнього руху, не порушував стійкості транспортного засобу і не утруднював керування ним, не обмежував оглядовості водію, не закривав світлових приладів, не виступав за габарити транспортного засобу. В постанові не було зазначено яке саме порушення перевезення вантажу було ним допущено, а коли він попросив інспектора поліції М`ясоїд Р.В. пояснити йому це, то вона відмовилася це зробити, в постанові взагалі не вказувалось який саме пункт правил на її погляд він порушив, тому він відмовився від підпису на постанові.  Зазначає, що адміністративне правопорушення у постанові серії АР № 823756 зафіксоване не в автоматичному режимі. Він оспорював допущене порушення та штраф, який на нього накладено службовою особою Національної поліції. Незважаючи на це, лейтенант поліції М`ясоїд Р.В. відмовилася скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 256 КУпАП, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати письмові пояснення, тим самим було порушено його права.  Поміж тим, посадовою особою інспектором М`ясоїд Р.В. в постанові не вказано яку ж саме норму правил дорожнього руху ним порушено. Вважає, що постанова про адміністративне правопорушення складена без належної правової оцінки.
Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2019 позов задоволено. 
Визнано дії відповідача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП протиправними та скасовано постанову серії АР №823756 від 05.05.2018 року; провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закрито.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що працівником поліції при прийнятті рішення щодо притягнення гр. ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, не дотримано вимог ст.ст. 251, 252, 283 КУпАП, оскільки відповідно до чинного законодавства України, особа на яку покладено обов`язок прийняття рішення при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинна була в своєму рішенні зазначити опис обставин, установлених під час розгляду справи шляхом отримання доказів та їх оцінки, проте в постанові серія АР №823756 від 05.05.2018 року відсутні докази та їх оцінка з приводу установлення обставин які зазначені в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 . Також в постанові не зазначено конкретне місце вчинення адміністративного правопорушення, а саме: на якому чи навпроти якого км. автодороги М 18 чи В 105, чи на пересіченні доріг М 18 з В 105 Новомосковського району Дніпропетровської області, сталося адміністративне правопорушення, також з постанови не зрозуміло конкретики складу правопорушення, а саме, що саме порушив водій ОСОБА_1 де вбачаються порушення ПДР України, яке як наслідок порушує ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Суд першої інстанції зазначив, що припущення не доводять вину гр. ОСОБА_1   у вчиненні адміністративного правопорушення за яке передбачена  адміністративна відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП. Оскільки з постанови серія АР №823756 від 05.05.2018 року неможливо зрозуміти, що саме порушив гр. ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для притягнення особи до адміністративної відповідальності, а справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що достатнім доказом правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності відповідача у даній категорії справ є відповідні пояснення поліцейського, який виніс оскаржувану постанову та свідчення поліцейських свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову. 
Позивачем до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу не надано, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що 05.05.2018 року, інспектором 2 батальйону 1 роти УПП в Дніпропетровській області лейтенантом поліції М`ясоїд Р.В. до гр. ОСОБА_1 застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП. 
Згідно вказаної постанови «про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» 05.05.2018 року о 02 год. 20 хв. на ділянці дороги М 18, В 105, Новомосковського району Дніпропетровської області, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем КАМАЗ 5460 № НОМЕР_1 , перед початком руху не впевнився в надійності закріплення вантажу що порушує правила перевезення вантажу, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.122 КУпАП. (а.с. 15).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу адміністративного судочинства України (КУПАП), норми Закону України "Про Національну поліцію", норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статтею 122 КУпАП за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20-ть кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 15-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Позивач зазначає, що не вчиняв адміністративного правопорушення, тому відповідачем неправомірно прийнята постанова про накладення на нього адміністративного стягнення.
При цьому, відповідач зазначає, що позивачем було вчинене адміністративне правопорушення у зв`язку з чим складена постанова про накладення на нього  адміністративного стягнення. 
Для встановлення істини у справі слід дослідити докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, а також дотримання суб`єктом владних повноважень вимог Кодексу адміністративного судочинства України (КУПАП).
Зокрема, відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: 
-          чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, 
-          чи підлягає вона адміністративній відповідальності, 
-          чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, 
-          чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, 
-          а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).
Зазначена норма вказує на те, що саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок по доведенні правомірності своїх дій/рішень. При цьому суб`єкт владних повноважень при винесенні постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має чітко дотриматися вимог КУПАП. 
Водночас, зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями    283    і    284 КУпАП, зокрема, у постанові, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Однак, постанова серії АР № 823756 від 05.03.2018 не містить наведення доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення (а.с. 15).
Натомість постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені відповідачем, без зазначення доказів, що підтверджують вчинення правопорушення.
Відповідач зазначає про свідків, які були в одному екіпажі з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову, однак матеріали справи не містять доказів, що певні особи були допитані як свідки в судовому засіданні та приведені до присяги свідків, тому суд апеляційної інстанції не може визначити вказаних осіб, які були в одному екіпажі з інспектором, як свідків. 
Отже, можна дійти висновку, що суб`єкт владних повноважень діяв не у відповідності до норм КУПАП.
Бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності. Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
При цьому частиною 2    ст. 77 КАС України  передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення  «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
Натомість, долучений до матеріалів справи відеозапис не може вважатись належними та допустимими доказом, тому залишається сумнів та недоведеність щодо вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення відповідачем.
Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена  в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Отже, суб`єктом владних повноважень не підтверджено факту вчинення позивачем правопорушення. Враховуючи, що обов`язок доказування в даній справі покладено саме на відповідача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. 
В силу ч. 3    ст. 272 КАС України  справи, визначені  статтею 286 КАС    не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
З огляду на характер спірних правовідносин, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    317,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.01.2019 - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови виготовлено 30.04.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова