Справа № 761/46329/18                                                                                                                           Головуючий в суді І інстанції Юзькова О.Л. 
Провадження № 22ц-824/3394/2020                                                                                                          Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року                                                                                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Гановської А.М.,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Жилянська -118», Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (Відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Литий Камінь» про визнання недійсним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсними рішення установчих зборів ОСББ «Жилянська-118» від 14 листопада 2013 року, яке оформлене у вигляді протоколу №1 установчих зборів ОСББ та скасувати державну реєстрацію ОСББ «Жилянська-118», дата запису 10.10.2014 року; номер запису в ЄДР 10741020000051213. 
Мотивує позов тим, що створення ОСББ «Жилянська-118» відбулось з порушенням законодавства України, так як на установчих зборах були присутні менше п`ятдесяти відсотків власників, а оскільки правовим наслідком факту створення неправомочними установчими зборами ОСББ є передача останньому всіх функцій з управління багатоквартирним будинком, співвласниками якого на момент його створення був позивач, то має місце порушення його немайнового права на участь в управлінні багатоквартирним будинком - відсутність гарантованої законом можливості участі в управлінні спільним майном та обмежено право на визначення однієї із передбачених законодавством форм управління багатоквартирним будинком (через управителя або через об`єднання), що змусило його звернутися до суду із цим позовом.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку із пропуском строку позовної давності.
Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає зокрема те, що про своє порушене право як співвласника багатоквартирного будинку дізнався лише у 2018 році, чого суд першої інстанції належним чином не дослідив та у наслідку ухвалив незаконне рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем  пропущено встановлений законом трьохрічний строк для звернення до суду з даними позовними вимогами.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Дата державної реєстрація права власності на нерухоме майно - 30 вересня 2013 року.
14 листопада 2013 року було проведено установчі збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , за рішенням яких було створено ОСББ «Жилянська-118».
10 жовтня 2014 року відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації на підставі затверджених установчими зборами документів зареєстрував юридичну особу ОСББ «Жилянська-118».
Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №81518501 від 01 березня 2017 року на дату проведення установчих зборів 14 листопада 2013 року право власності у будинку АДРЕСА_2 було зареєстровано за 137 особами.
У протоколі №1 установчих зборів ОСББ «Жилянська-118» від 14 листопада 2013 року кількість присутніх співвласників зазначається 5 осіб, загальна кількість співвласників - 5 осіб, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ТОВ «Литий Камінь».
Разом з тим, на день проведення установчих зборів право власності у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 за ТОВ «Литий Камінь» зареєстровано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання може бути створене в будинку будь-якої форми власності з числа тих, хто приватизував або придбав квартиру, а також власника будинку або його уповноваженої особи, власників жилих приміщень, а також власників нежилих приміщень.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (в редакції, що діяла на момент створення ОСББ) для створення об`єднання скликаються установчі збори.
За ч.ч. 8, 13 ст. 6 цього Закону, установчі збори приймають рішення про створення об`єднання і затверджують його статут, при цьому кожний власник на установчих зборах має один голос, незалежно від площі та кількості квартир або приміщень, що перебувають у його власності.
Установчі збори є правомочними, якщо на них присутні більше п`ятдесяти відсотків власників (ч. 11 ст. 6 Закону України  «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»).
Згідно ч. 2 п. 1 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.
П. 1 та п. 3 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» говорять, що співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах, які можуть скликатися ініціативною групою у складі не менше трьох співвласників або управителем, обраним відповідно до цього Закону.
Відповідно до ст. 9 цього Закону, управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками.
Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого прав або про особу яка її порушила.
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦПК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. При цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що хоча доводи позивача щодо часткової невідповідності вимогам закону проведення установчих зборів ОСББ «Жилянська-118» є обґрунтованими, однак виходить з того, що 30 вересня 2013 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на квартиру у будинку по АДРЕСА_2 , а установчі збори співвласників будинку були проведені 14 листопада 2013 року, а 10 жовтня 2014 року було зареєстровано ОСББ «Жилянська-118» як юридичну особу і, при цьому, позивач як співвласник будинку має право на управління ним шляхом скликання загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, то саме з цього часу позивач об`єктивно міг довідатися про своє порушене право, оскільки ОСББ «Жилянська-118» уже було зареєстроване та почало обслуговувати будинок і укладати договори для його обслуговування з іншими юридичними особами, і за користування цими послугами позивач мав сплачувати кошти, при цьому у матеріалах справи відсутні належні докази, які б давали підстави вважати про відсутність у позивача належних причин, що позбавили позивача бути обізнаним про створення у будинку ОСББ та неможливість отримання установчих документів об`єднання, через що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду із цим позовом поза межами строку позовної давності і не надав переконливих доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку.
Доводи апелянта про те, що про існування ОСББ йому стало відомо у грудні 2016 році з квитанції на житлово-комунальні послуги, а про порушення свого права дізнався лише у липні 2018 року, отримавши на відповідний запит копії установчих документів ОСББ «Жилянська-118», колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи.
Інші доводи апеляційної скарги щодо неправильності оскаржуваного рішення були предметом розгляду суду першої інстанції, висновків суду в цій частині не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: