Ухвала    
 
08 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 544/474/17
провадження № 61-3141 ск20 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гордієнко Юрій Петрович, на постанову Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного набутого за час шлюбу майна,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому, після уточнення позовних вимог та відмови від частини позовних вимог, остаточно просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: житлового будинку (ціна відповідно до договору купівлі-продажу від 25 вересня 2006 року становила 29 000,00 грн) з земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за сторонами право власності по Ѕ частині на вказане спірне майно.
Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської областівід 01 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2020 рокурішення Пирятинського районного суду Полтавської областівід 01 серпня 2019 року скасовано, позов  ОСОБА_2 задоволено частково. Поділено придбане в шлюбі майно, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності по Ѕ частині житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкта спільної сумісної власності подружжя. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
18 лютого 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга       ОСОБА_1 ,в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.
У березні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, з яких вбачається, що заявником недоліки усунуто в повному обсязі, зазначено підставу, на якій подається касаційна скарга та додано звіт про вартість спірного майна від 22 лютого 2018 року, яка становить 72 939,00 грн.
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з урахуванням такого.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Положення пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України передбачають, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.
Ціна позову у цій справістановить 72 939,00 грн за звітом про вартість спірного майна від 22 лютого 2018 року і 29 000,00 грн згідно з постанови суду апеляційної інстанції, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                 (2 102*100=210 200), тому ця справа є малозначною у силу вимог закону. При цьому, ця справа розглядалася судами попередніх інстанцій в порядку спрощеного позовного провадження. 
У касаційній скарзі заявник зазначає, що постанова Полтавського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року підлягає касаційному оскарженню у зв`язку з порушенням судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, та не врахування правових висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах.
Процесуальний закон містить виключний перелік випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, передбачений пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України
Касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржуване судове рішення підпадає принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню. 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України             суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Гордієнко Юрій Петрович, на постанову Полтавського апеляційного суду              від 03 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного набутого за час шлюбу майна.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                      О. В. Білоконь
                                                                                                                О. М. Осіян
                                                                                                                Н. Ю. Сакара