ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 825/525/16                                                                       
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого – судді                                                                         Ключковича В.Ю.,
суддів          Пилипенко О.Є.,                 
                                                                                                            Парінова А.Б.,          

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року (прийняте в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, суддя Усатова І.А.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення щодо відмови в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, - 

                                               В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просив:
- визнати протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 12.01.2016 другої групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 та надіслати зазначене вище рішення до Чернігівського обласного військового комісаріату для видання наказу про виплату даної допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України в місячний строк з дня набрання законної сили постановою подати до суду звіт про виконання судового рішення.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2016, адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним рішення Міністерства оборони України від 24.02.2016 №248/3/6/1551/818 щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 12.01.2016 року ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з доданими до неї документами; в іншій частині - відмовлено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.03.2017 частково задоволено касаційну скаргу представника Міністерства оборони України; скасовано судові рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2016, Київського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2016, а справу передано на розгляд до Солом`янського районного суду м. Києва.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправним рішення Міністерства оборони України №248/3/6/1551/818 від 24.02.2016  щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 12.01.2016 другої групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку; зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, відповідно до Порядку №975 від 25.12.2013; в іншій частині – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог  відмовити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі відповідач вказує, що друга група інвалідності у позивача змінилась понад дворічний термін після встановлення третьої групи інвалідності, а відтак, підстави для призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 12.01.2016 другої групи інвалідності відсутні, і такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові віл 21.08.2019 у справі №806/2187/18.
Апелянт, також, вказує, що виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись Державною прикордонною службою України, а не Міністерством оборони України.
26.03.2020 до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач просить апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року - без змін.
У відзиві позивач вказує, що предметом спору в даній справі є те, що відповідачем взагалі не прийнято у встановленому порядку рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а тому посилання апелянта на дослідження права на отримання допомоги не стосується предмету даного спору.
Справу розглянуто в строки, визначені ст. 309 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням п. 3 Прикінцевих положень КАС України.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів зазначає наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив військову службу в повітрянодесантних військах СРСР.
16.01.1987 виконуючи бойове завдання в Демократичній Республіці Афганістан на посаді старшини парашутно-десантної роти ОСОБА_1 отримав контузію.
Як вбачається з Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 23.03.2006 № 194, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 52, т.1) встановлено, що мінно-взривна травма, струс головного мозку (контузія) ОСОБА_1 , пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 825/1807/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року встановлено, що 20 лютого 2007 року ОСОБА_1 пройшов медико-соціального експертизу, за результатами якої йому визначено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку, що підтверджується довідкою сер. МСЕ-ЧНВ № 026881. В подальшому позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0111233 від 23.05.2013.
Як вбачається з Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 12.01.2016 серії АВА № 018687, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності безстроково, причина інвалідності – травма (контузія) пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку (а.с.53, т.1).
З матеріалів справи вбачається, що 14.01.2016 позивачем на адресу Чернігівського обласного військового комісаріату направлено заяву про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням II групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Крім того, до своєї заяви позивачем додано пакет документів, а саме: копію довідки МСЕК; копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 20.05.1988 №152; копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК від 23.03.2006 №194; копію військового квитка; копію паспорта; копію ідентифікаційного коду; карткові реквізити; копію Постанови Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року у справі №К/800/40725/15 та супровідного листа. (а.с. 54-55, т.1).
Листом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.01.2016 № 311 заяву позивача з доданими до неї документами надіслано на адресу Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.56, т.1).
Листом №195 від 18.01.2016 Чернігівський обласний військовий комісаріат було повідомлено Департамент фінансів Міністерства оборони України про наявність протоколу від 07.12.2015 №58 засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та за рішенням суду ОСОБА_1 призначено та виплачено грошову допомогу в розмірі 48-місячного грошового забезпечення, визначеному на день звільнення з військової служби в сумі 9777,60 грн. Також зазначено, що командування вважає, що ОСОБА_1 не має права на призначення вказаної грошової допомоги, але заявник наполягає про передачу документів на розгляд комісії (а.с. 57, т.1).
Листом Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 24 лютого 2016 року вих. №248/3/6/1551/818 повідомлено позивача про відсутність підстав для призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності (а.с.58, т.1).
У листі від 24 лютого 2016 року вих. №248/3/6/1551/818 зазначено, що первинно ОСОБА_1 встановлено інвалідність 20.02.2007 (ІІІ група внаслідок травми, пов`язаної з виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку), зміна групи інвалідності з ІІІ на ІІ відбулася 12.01.2016, тобто понад дворічний термін, і частиною 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено здійснення доплати одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін з часу первинного встановлення інвалідності.
Також, зазначено, що ОСОБА_1 проходив службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, а тому питання призначення одноразової допомоги належить до Державної прикордонної служби України.
Проте, позивач вважає, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги як інвалід ІІ групи, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у зв`язку з чим і звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що у питаннях соціального захисту військовослужбовці прикордонних військ колишнього СРСР (у даному випадку Прикордонних військ КДБ СРСР) прирівняні до військовослужбовців Збройних Сил України, а тому питання про призначення одноразової грошової допомоги зв`язку з інвалідністю позивачу має вирішувати відповідач.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що спосіб захисту порушеного права позивача шляхом визнання протиправним рішення Міністерства оборони України щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 12.01.2016 другої групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення позивача в правах.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Предметом спору у цій справі є вимога призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи.
Вказану групу інвалідності позивачу первинно встановлено 12.01.2016.
Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) закріплено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 16 вказаного Закону (в редакції, що діяла на час встановлення позивачу інвалідності II групи) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Ч. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» затверджено Порядок № 975.
Вказаний нормативний акт визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно з п. 12 Порядку № 975 (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Відповідно до п. 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
З наведених норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини, слідує висновок про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги). 
У даному випадку таке рішення відповідачем не приймалось, що свідчить про недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання. Водночас, лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 24 лютого 2016 року №248/3/6/1551/8/8 не може бути розцінений в якості рішення Міністерства оборони України по суті порушеного позивачем питання.
Разом з тим, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийняте суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним, та не буде відповідати засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійсненні судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним ухвалені, вчинені чи допущені.
За таких обставин належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на Міністерство оборони України обов`язку розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з доданими до неї документами, що вірно зроблено судом першої інстанції.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 636/4314/16-а.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу як інваліду II групи (встановлено 12.01.2016).
На день виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги, тобто 12.01.2016діяв Порядок № 975, а тому відповідач зобов`язаний вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги відповідно до зазначеного нормативного акта.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 288/349/17 та у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 636/4314/16-а.
Щодо висновків відповідача та доводів апелянта про те, що зміна групи інвалідності з ІІІ на ІІ у позивача відбулася 12.01.2016, тобто понад дворічний термін, і частиною 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачено здійснення доплати одноразової грошової допомоги у разі зміни групи інвалідності понад дворічний термін з часу первинного встановлення інвалідності, колегія суддів зазначає наступне.
Так, ключовим правовим питанням при вирішенні даної справи є правильність застосування до спірних правовідносин абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року шляхом доповнення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» статтею 16-3 (в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04 липня 2012 року №5040-VI).
З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №975.
Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені лише починаючи з 01 січня 2014 року.
Згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
За таких умов норми частини 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2014 року.
Згодом, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року) частину 4 статті 16-3 Закону №2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Тому, в разі якщо інвалідність особі була вперше встановлена до 01 січня 2014 року, а зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності відбулись після січня 2014 року, то обмеження строком до таких правовідносин не застосовується.
Аналогічна позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом у постановах від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17, від 22 серпня 2019 у справі    №806/2180/18, від 30 жовтня 2019 у справі №806/815/16, від 24 грудня 2019 року у справі № 826/11299/18, від 21 січня 2020 року у справі №280/405/19.
При цьому, колегія суддів апеляційного суду відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №806/2187/18, оскільки предмет спору у вказаних справах не відповідає предмету спору у даній адміністративній справі, враховуючи обставини справи, зокрема, у наведеному рішенні первинне встановлення позивачу інвалідності відбулося у 2015 році, а в даній справі – у 2007 році (що встановлено судом у постанові Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 червня 2015 року у справі № 825/1807/15-а, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 серпня 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 грудня 2015 року, які мають преюдиційне значення для даної справи, в силу ч. 4 ст. 78 КАС України)
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправним рішення Міністерства оборони України від 24.02.2016 №248/3/6/1551/818 щодо відмови в призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 12.01.2016 року ІІ групи інвалідності, що настала внаслідок виконання обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги в зв`язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби з доданими до неї документами.
Щодо висновків відповідача та доводів апелянта про те, що виплата одноразової грошової допомоги повинна здійснюватись Державною прикордонною службою України, а не Міністерством оборони України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Законом СРСР від 12.10.1967 № 42 «Про загальний військовий обов`язок» у редакції, що діяла на момент проходження ОСОБА_1 військової служби, визначено, що Прикордонні війська КДБ СРСР вважалися складовою частиною Збройних Сил СРСР.
Відповідно до постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 № 1431-ХІІ «Про військові формування» підпорядковано всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України. Уряд України приступив до створення Збройних сил України, республіканської гвардії та підрозділу охорони Верховної ради, Кабінету Міністрів України і Національного банку України.
Ст. 4 Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09.1991 № 1543-ХІІ встановлено, що органи державної влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.
Згідно з п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02..01.1992 № 3 «Питання Державного комітету у справах охорони державного кордону» установлено, що Державний комітет у справах охорони державного кордону України є правонаступником колишнього Управління військ західного прикордонного округу КДБ СРСР.
Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.
Оскільки позивач проходив службу саме у Збройних силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому утриманні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, перебував на обліку в органах Міністерство оборони України, колегія суддів вважає, що обов`язком Міністерства оборони в даних правовідносинах є призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які отримали інвалідність внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії в розмірі встановленому ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах, зокрема, від 26.09.2018 (справа №760/9113/17), від 18.10.2018 (справа №820/3353/16), від 02.11.2018 (справа №825/1558/18).
Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                                              В.Ю. Ключкович

Судді                                                                                         О.Є. Пилипенко

                                                                                                        А.Б. Парінов