ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 червня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №587/1724/19 
Номер провадження 22-ц/816/959/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Стадника Семена Валерійовича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 лютого 2020 року в складі судді Черних О.М., ухваленого у м. Суми,

                                                           в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у серпні 2019 року, ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь страхову виплату за договором електронного полісу добровільного страхування від нещасних випадків №DNS=HENS-176907S від 09.07.2017 року в сумі 50 тис. грн.
Свої вимоги мотивував тим, що 09.07.2017 року між сторонами у справі було укладено вказаний договір страхування, за яким виплати страхового відшкодування здійснюються у випадку смерті застрахованої особи або ушкодження її здоров`я внаслідок нещасного випадку. 09.11.2017 року відбулася страхова подія, а саме, при падінні в побутових умовах у позивача стався інфаркт головного мозку, що є ураженням серцево-судинної системи та відноситься до групи тих ушкоджень, за які передбачено страхові виплати згідно договору добровільного страхування. При зверненні позивача до відповідача 25.05.2018 року із заявою про страхову виплату йому було відмовлено у здійсненні страхової виплати через те, що позивач невчасно звернувся із заявою про здійснення страхової виплати та відповідач не розцінює страхову подію, що відбулася із позивачем як страховий випадок. Позивач не погоджується з такою відмовою відповідача, оскільки умовами договору не визначений місячний строк з дня настання страхового випадку для звернення до страховика, а пп. 6.1.2 договору встановлено, що до пошкоджень здоров`я відносяться «ушкодження органів серцево-судинної системи», до яких відносить й інфаркт головного мозку.
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 17.02.2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
При цьому вказує, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки звернення позивача із повідомленням про страховий випадок не у місячний строк обумовлене істотними у розумінні ст. 991 ЦК України обставинами, що підтверджені медичними довідками (епікризом, довідкою медико-соціальної експертизи) та самим страховим актом, а у разі коли страхова компанія має інформацію про госпіталізацію застрахованої особи, несвоєчасне повідомлення не має значення при вирішенні питання про обов`язок щодо виплати страхового відшкодування (правовий висновок Верховного Суду у справі №522/1903/15-ц). Крім того, умовами договору не визначений місячний строк з дня настання страхового випадку для звернення до страховика та даний договір не містить п. 3.1. Зазначає, що інфаркт головного мозку є гострим порушенням мозкового кровообігу, що відповідає страховим випадкам прописаним у п. 6.2 договору страхування та розділі «Серцево-судинна система» встановлених в таблиці № НОМЕР_1 до особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ від 2017 року.
У відзиві на апеляційну скаргу ТДВ «Страхова компанія «Кредо» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Вказує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки подія, що сталася з позивачем, не є страховим випадком відповідно до умов договору страхування, який до того ж, було укладено на підставі публічної оферти, яка містить детальні умови страхування.
В судовому засіданні позивач та  його представник  доводи скарги підтримали і просили задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але про час та місце його проведення повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається із цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, що 09.07.2017 року між сторонами у справі було укладено договір страхування №DNS=HENS-176907S терміном дії з 10.07.2017 року до 09.07.2018 року у формі електронного полісу добровільного страхування від нещасних випадків на підставі публічної оферти страховика та заяви страхувальника з використанням електронно-цифрових підписів (а.с. 11, 72).
Відповідно до пункту 4.2 та розділу 5 страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику, розмір страхової суми становить 50 тис. грн.
Страхові випадки визначені розділом 6 вказаного договору, зокрема, таким випадком є ушкодження органів серцево-судинної системи, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору, при цьому розмір виплати становить від 5 % до 25 % страхової суми (п. 6.1.2 договору). 
При цьому п. 6.1.2 договору містить примітку, відповідно до якої повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначено в таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками» до особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування.
Відповідно до наданого позивачем ОСОБА_1 епікризу від 16.01.2018 року останній 
з 09.11.2017 року по 01.12.2017 року перебував на лікуванні в неврологічному відділенні з діагнозом: «Стан після перенесеного (09.11.2017 року) інфаркту головного мозку в ПСМА з вираженим лівобічним геміпарезом до ст. плегії в руці, з вираженим порушенням статики, ходи, відсутністю функції лівої руки, когнітивними порушеннями» (а.с. 13). 
З оглянутої апеляційним судом амбулаторної карти позивача та епікризу  стаціонарного хворого ОСОБА_1 у період з 09.11.17 по 01.12.17 останній гостро захворів 09.11.17, коли його син знайшов  лежачим на підлозі вдома.
25.05.2018 року позивач звернувся до відповідача із заявою про страхову виплату, у задоволенні якої було відмовлено, оскільки подія (інфаркт головного мозку) не визнається страховою, оскільки не входить до переліку пошкоджень, зазначених у п. 6.1.2 договору страхування та додатку № 1 до особливих добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування, а також недотриманням позивачем встановленого у договорі місячного строку повідомлення відповідача про настання страхового випадку (п. 3.1 Умов страхування до договору) (а.с. 19-21).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що встановлений позивачу діагноз, відповідно до умов договору страхування, не є страховим випадком. Крім того, позивачем було пропущено строк повідомлення страховика про страховий випадок.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду з огляду на таке.
Відповідно до ст.ст. 979, 980, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з, зокрема, життям та здоров`ям (особисте страхування).
Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Договір страхування повинен містити, зокрема, перелік страхових випадків.
Згідно ст. 8 цього Закону страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Видами добровільного страхування можуть бути, зокрема, страхування життя, страхування від нещасних випадків, страхування здоров`я на випадок хвороби та інші види страхування. 
Таким чином, однією з головних умов здійснення страхового відшкодування за договором страхування є настання певного страхового випадку, визначеного умовами такого договору внаслідок нещасного випадку.
Поняття нещасного випадку наведено у Особливих умовах добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ, затверджених розпорядженням дирекції ТДВ СК «Кредо» 31.05.2017р. №87, де визначено, що нещасний випадок вважає раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі застрахованої особи подію, що фактично відбулась і внаслідок острого отруєння; отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими); недоброякісними харчовими продуктами( за винятком сальмонельозу, дизентерії); ліками; ботулізм, захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ (внаслідок укусу тварини, правець) а також нещасними випадками також є наступні події, які призвели до розладу здоров`я застрахованої особи: утоплення, поразка блискавкою або електричним струмом, укусом травин або отруйних комах, змій, проникнення стороннього тіла, протиправних дій третіх осіб.  
У справі, що переглядається, підставами позовних вимог ОСОБА_1 є настання події, що трапилася з позивачем - раптового погіршення стану здоров`я  через  інфаркт головного мозку внаслідок чого він впав на підлогу в квартирі, що, на його думку, є страховим випадком, визначеним п. 6.1.2 договору страхування, а саме – «ураження органів серцево-судинної системи». 
Однак, інфаркт головного мозку – це захворювання головного мозку, а не органів серцево-судинної системи, до якої відносяться серце, артерії, вени, капіляри.
Крім того, відповідно до розділу «Серцево-судинна система» таблиці № 1 «Ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат за страховими випадками» Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ (а.с. 88-132), що є частиною умов укладеного між сторонами договору страхування, в переліку страхових випадків «інфаркт головного мозку», як ушкодження здоров`я, відсутній, як і відсутній в інших розділах вказаної таблиці, як страховий випадок.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову за обставин наведених вище і доводи апеляційної скарги в цій частині, не спростовують висновків місцевого суду.
З приводу висновків місцевого суду щодо пропуску позивачем строку повідомлення страховика про страхову подію, визначену умовами договору, що відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України, п. 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування» та умов договору страхування, укладеного між сторонами у справі, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, є зайвими, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки вказане питання (встановлення строків звернення страхувальника до страховика з повідомленням про страхову подію, дослідження поважності причин пропуску такого строку, тощо) слід вирішувати після встановлення судом обставини настання певного страхового випадку, визначеного умовами такого договору, що є підставою для здійснення страхового відшкодування. 
Проте, вказані висновки місцевого суду не впливають на правильність вирішення заявленого спору по суті.
Інші аргументи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а), г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Стадника Семена Валерійовича залишити без задоволення. 

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 17 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 червня 2020 року.

Головуючий -                                                                                                 С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                             О.Ю.Кононенко

                                                                                                                        С.Г.Хвостик