Ухвала
іменем України
 
30 березня 2020року
м. Київ
справа № 725/3764/19
провадження № 51 - 1589 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду міста Чернівці від 7 листопада 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року щодо нього 
у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019260040000524, 
встановив:
За вироком Першотравневого районного суду міста Чернівці від 7 листопада 
2019 року
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у селі Кам`яна Сторожинецького району Чернівецької області, зареєстрований та проживає у 
АДРЕСА_1 , раніше судимий – 2 липня 2010 року Шевченківським районним судом міста Чернівці за ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289, ч. 1 ст. 304 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, умовно-достроково звільнений - 5 березня 2015 року ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 25 лютого 2015 року, невідбутий строк – 1 рік 10 місяців 18 днів,
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі 
на строк 6 років з конфіскацією майна, окрім житла.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він при невстановлених судом обставинах придбав та зберігав з метою подальшого збуту психотропну речовину – амфетамін, обіг якої обмежено, яку 16 квітня 2019 року приблизно о 15:10, перебуваючи на вулиці Садовій у місті Чернівці, діючи умисно, 
з корисливих мотивів, збув ОСОБА_5 у розмірі 2,7347 грам, за що отримав грошові кошти в сумі 2200 гривень.
26 квітня 2019 року приблизно о 1:20, знаходячись за адресою: вулиця Руська будинок 252 у місті Чернівці, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, збув ОСОБА_6 психотропну речовину – амфетамін, обіг якої обмежено, у великих розмірах, а саме 12,2034 грам, за що отримав грошові кошти в сумі 
10000 гривень.
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений ОСОБА_4 порушує питання про скасування вироку Першотравневого районного суду міста Чернівці від 7 листопада 2019 року та ухвали Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Вказує на неналежне врахування судами всіх обставин, що пом`якшують покарання, які, на думку ОСОБА_4 , можуть бути підставою для призначення йому покарання нижчого від найнижчої мети із застосуванням положень ст. 69 КК. Крім того, засуджений посилається на незастосування щодо нього ст. 75 КК, яка на його думку підлягає застосуванню, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши оскаржувані судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має  бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та   попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання                 за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій,                 їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують                               та обтяжують. 
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Обираючи ОСОБА_4 міру примусу, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК є тяжким, обставини що пом`якшують покарання – щире каяття та сприяння слідству, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу винного, який є раніше судимий, а також ті, на які посилається засуджений у своїй касаційній скарзі, а тому обґрунтовано призначив 
ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 307 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 
6 років, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми.
Що стосується доводів засудженого про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, то вони є неспроможними.
Відповідно до ст. 75 КК при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, окрім випадків засудження 
за корупційний злочин, суд може прийняти рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, він дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
Враховуючи вимогу ст. 75 КК, яка виключає можливість звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням у разі призначення покарання у виді позбавлення волі на строк більше, ніж на 5 років, суд дійшов вірного висновку про неможливість застосуванням положень ст. 75 КК. З цим висновком погоджується 
і суд касаційної інстанції.
При цьому, необґрунтованими є й доводи ОСОБА_4 про можливість призначити йому покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої у санкції 
ч. 2 ст. 307 КК, із застосуванням положень ст. 69 КК.
Так, згідно приписів ч. 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК.
Проте, визнавши обставинами, що пом`якшують покарання – щире каяття та сприяння слідству, суд обґрунтовано не застосував положення ст. 69 КК, оскільки вказані обставини не являються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Не вбачає таких підстав і колегія суддів Касаційного кримінального суду.
Наведені обставини були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, який також не знайшов підстав для пом`якшення та звільнення засудженого 
ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням. 
Ухвала апеляційного суду належним чином вмотивована та відповідає вимогам 
ст. 419 КПК.
Призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, 
є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає, як і відсутні підстави для застосування щодо 
ОСОБА_4 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання, про що засуджений порушує питання у касаційній скарзі.
Отже, оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Першотравневого районного суду міста Чернівці від 7 листопада 2019 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 22 січня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_7                                         ОСОБА_3