ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/334/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Заяць О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                          Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                      Файдюка В.В., Мєзєнцева Є.І.
          за участю секретаря                                                           Муханькової Т.В.                    
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фенікс+" до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови,

                                                  В С Т А Н О В И В :

          Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Фенікс+"  звернулося до суду з адміністративним позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 26.11.2019 року винесеної в межах виконавчого провадження ВП №60718407.
          Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено.
          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення повно, всебічно та об`єктивно  з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому рішення є законним та обґрунтованим.
 Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.
          Як убачається з матеріалів справи, в провадженні  Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження ВП №60718407 з примусового виконання наказу  господарського суду Чернігівської області №927/572/19 про стягнення з ТОВ «Будівельна компанія «Фенікс+» 1  266 271,48 грн. суми неповернутого авансу, 10% штрафу у розмірі 126627,15 грн., 85 932,99 грн. пені.
           26.11.2018 року старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60718407; постанову про стягнення виконавчого збору; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження; постанову про арешт майна боржника.
           28.11.2019 року старшим державним виконавцем в рамках вказаного виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника, які знаходяться на відкритих рахунках у банківських установах.
           23.12.2019 року листом за №11-04/5218 стягувач повідомив, що не має вимог до боржника в частині суми неповернутого авансу в розмірі 1266271,48 грн. у зв`язку з погашенням цієї заборгованості, при цьому решта сум залишається не сплаченою.
           26.12.2019 року ТОВ «БК «Фенікс+» на рахунок з обліку депозитних сум були перераховані грошові кошті для погашення боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в загальній сумі 384994,11 грн.
           28.12.2019 року старшим державним виконавцем Новозаводського відділу державної виконавчої служби міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника.
           17.01.2020 року у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документу, старшим державним виконавцем у відповідності до п.9 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
          Не погоджуючись з постановою старшого державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 26.11.2018 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
          Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі за текстом - «Закон № 1404-VIII») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
          Частиною 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
          Згідно частини 5 статті 26 цього Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та у разі, якщо виконавче провадження відкривається за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому   статтею 27   цього Закону.
          Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 27 ЗУ № 1404-8).
          Частиною 4 статті 27 Закону 1404-8 передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
          Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
          Згідно із частиною п`ятою статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
          Також частиною дев`ятою вказаної статті передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
          Згідно частини 3 статті 40 Закону № 1404-VІІІ у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
          Колегія суддів зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
          Слід зазначити, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду. Виконавчий збір є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюється органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.
          Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір обраховується як 10  відсотків з фактично стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом; розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми чи майна.
          Як установив суд першої інстанції у цій справі, 23.12.2019 року стягувач за даним виконавчим провадженням повідомив державного виконавця про те, що станом на дату складання Листа, Управління не має вимог до боржника в часині суми неповернутого авансу в розмірі 1266271,48 грн. у з зв`язку з погашенням цієї заборгованості виконанням робіт та підписанням відповідних актів приймання виконаних робіт. В ході двосторонніх переговорів керівництва ТОВ "БК "ФЕНІКС+" та Управління капітального будівництва Чернігівської обласної державної адміністрації сторонами було урегульовано питання повернення авансу шляхом закінчення прийняття робіт, проведених будівельною компанією за результатом чого у стягувача відсутні жодні претензії щодо повернення раніше авансованих ТОВ "БК "ФЕНІКС+" грошових коштів на проведення будівельних робіт. 
          
          Наведені вище обставини свідчать про те, що державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового стягнення з боржника на користь стягувача присуджених сум згідно наказу Господарського суду Чернігівської області №927/572/19, а також державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у вказаному виконавчому документі.
           Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню.
          Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 11.03.2020 року у справі № 2540/3203/18.
          Доводи апелянта про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, а саме не повідомлення його про час та місце розгляду справи та розгляд справи без його участі, колегія суддів вважає необгрутованими з наступних підстав.
          Як свідчать матеріали справи ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 січня 2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні  на 03 лютого 2020 року  о 14:00 год.
          Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення Новозаводський відділ державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) отримав судову повістку 28.01.2020 року.
           31.01.2020 року відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву та заяву про залишення адміністративного позову без розгляду. 
           03.02.2020 року у судовому засіданні було оголошено перерву для вирішення заяви представника відповідача про залишення без розгляду.
          Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 03.02.2020 року позов ТОВ "Будівельна компанія "Фенікс+" було залишено без руху та надано строк до 07.02.2020 року для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин його пропуску.
          На виконання вимог ухвали позивачем 05.02.2020 року було подано до суду заяву про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду, в якій зазначено, що зі змістом оскаржуваної постанови позивач зміг ознайомитись лише 14.01.2020 року, а саме підчас ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується відміткою в матеріалах виконавчого провадження.
          Згідно наявної у матеріалах справи телефонограми від 07.02.2020 року секретарем судового засідання було повідомлено старшого державного виконавця Новозаводського відділу ДВС у місті Чернігові Північно-Східного межрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Суми) Рожко Н.В. про продовження розгляду 10.02.2020 року о 11:00.
           У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року було продовжено розгляд справи.
          Згідно протоколу судового засідання від 10.02.2020 року представник відповідача до суду не з`явився. Під час судового засідання суддею Зайцевим О.В. було розглянуто  клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та задоволено його. Крім того оголошено рішення у справі.
          Вказані обставини у сукупності свідчать про дотримання судом першої інстанції норм процесуального законодавства, а саме вчасне повідомлення представників сторін про дату, час та місце розгляду справи, реагування та розгляд судом всіх заявлених сторонами клопотань.
          Твердження апелянта про те, що судом першої інстанції  не було вирішено питання щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом та не наведено мотивів з яких він виходив визнаючи поважними причини пропуску такого строку позивачем з посиланням на відповідні докази, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки як було зазначено вище питання про поновлення строку звернення до суду було вирішено судом усно у судовому засіданні, що підтверджується записами у протоколі судового засідання від 10.02.2020 року.
          Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
          Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.
          Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В : 
          Апеляційну скаргу Новозаводського відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) - залишити без задоволення.
          Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          В.В. Файдюк

                                                                                                            Є.І.Мєзєнцев