ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«18» травня 2020 року м. Херсон

Справа № 662/985/19 
Провадження № 22-ц/819/709/20 

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя – доповідач)	Воронцової Л. П.	
суддів:	Ігнатенко П. Я.,	
  	Полікарпової О. М.	
секретар	Сікора О. В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зайцев Микола Павлович на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Решетова В. В. від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про повернення банківських вкладів, стягнення збитків, завданих неналежним виконанням банківських вкладів, застосування наслідків невиконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про повернення банківських вкладів та примусове виконання обов`язків по банківським вкладам.
Позовна заява мотивована тим, що 25 вересня 2003 року між нею та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», укладено договори банківських вкладів «Клієнтський», за умовами яких вона передала, а банк прийняв грошові кошти в сумі 2 000 Євро та 1 000 дол. США та зобов`язався виплатити їй вказану суму та проценти у розмірі 10 % річних на умовах та в порядку, встановлених цим договором.
27 вересня 2006 року вона уклала аналогічний договір, предметом якого були грошові кошти в сумі 4 600 дол. США.
Влітку 2007 року їй стало відомо, що службові особи вказаної банківської установи вчинили розкрадання коштів клієнтів, в тому числі і її.
В ході досудового розслідування кримінальної справи за фактом розкрадань, 13 листопада 2007 року вона звернулася до банківської установи з заявою про повернення її вкладів, однак Банк їй повідомив, що не може видати їй грошові кошти, оскільки пред`явлені нею договори не обліковуються в Банку і рекомендував вернутися до органів прокуратури з заявою про розслідування даного факту.
За результатами досудового розслідування вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили, встановлено, що  ОСОБА_2   25 вересня 2003 року прийняла від неї 2 000 Євро і 1 000 дол. США, що згідно курсу НБУ на день вчинення злочину складає 20 322 грн 60 коп., та 27 вересня 2006 року – 4 600 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 23 230 грн, розписавшись про прийняття грошових коштів в договорах № 259, 260 від 25 вересня 2003 року і № 79 від 27 вересня 2006 року, однак ввірене їй чуже майно – грошові кошти на рахунок останньої не внесла, а умисно розтратила, передавши їх у день отримання ОСОБА_3 . Остання, з метою приховування вчиненого розкрадання грошових коштів, повторно підробила документи, шляхом внесення у них завідомо неправдивих відомостей, спричинивши їй у такий спосіб матеріальну шкоду в сумі 20 322,60 грн і 23 230 грн відповідно.
В ході досудового розслідування, 09 травня 2008 року вона подала цивільний позов у кримінальній справі до ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування шкоди, однак він судом не розглянутий і до цього часу матеріальна шкода їй не відшкодована.
Позивач зазначала, що в силу юридичної необізнаності вона тривалий час з даним позовом до суду не зверталася, однак після отримання правової допомоги вирішила звернутися до суду за захистом свого порушеного права, тому просила суд: стягнути з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на свою користь 12 320 дол. США та 4 400 Євро, в тому числі банківські вклади в сумі 5 600 доларів США та 2 000 Євро, а також проценти по банківським вкладам в сумі 6 720 дол. США та 2 400 Євро.
У червні 2019 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про повернення вкладу, зазначивши, що 21 вересня 2005 року працівник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Фисенко А. О., в приміщенні Новотроїцького відділення вказаної банківської установи, відповідно до договору № 19 для відкриття рахунку № НОМЕР_1 , прийняла від неї 1 500 дол. США, однак ввірене їй чуже майно – грошові кошти на рахунок останньої не внесла, а умисно розтратила, передавши їх у день отримання ОСОБА_3 . Остання, з метою приховування вчиненого розкрадання грошових коштів, підробила документ, шляхом внесення у нього завідомо неправдивих відомостей, а рахунок не відкрила, спричинивши їй матеріальну шкоду на вказану суму.
Вказані факти встановлені вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили.
Позивач просила суд стягнути з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на свою користь 1 500 дол. США в якості видачі вкладу.
Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 26 вересня 2019 року справи № 662/985/19 і № 662/1238/19 за позовами ОСОБА_1 до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення банківських вкладів та примусове виконання обов`язків по банківським вкладам об`єднано в одне провадження.
У січні 2020 року адвокат Зайцев М. П., діючий від імені ОСОБА_1 , подав до суду першої інстанції заяву про зміну предмету позову, посилаючись, як на підставу позову на норми матеріального права, що регулюють відносини за договором банківського вкладу та не виконання відповідачем своїх зобов`язань, просила суд: стягнути з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на свою користь 8 209 дол. США та 2 932 Євро, зокрема банківські вклади в сумі 5 600 дол. США та 2 000 Євро.
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк «Аваль» на користь ОСОБА_1 вклад у сумі 112 684,36 грн. (що еквівалентно 4 600 доларів США); 10 % за договором в сумі 11 268,43 грн.; 3% річних в сумі 10 969,59 грн., всього 134 922,38 грн та вклад у сумі 36 735,00 грн. (що еквівалентно 1 500 доларів США).
В решті позовних вимог - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зайцев М. П., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просила рішення суду скасувати, ухвалити нове яким стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на її користь 9 709 доларів США, з яких 6 100 доларів США – в якості банківських вкладів, 3 609 доларів США – в якості 3 відсотків річних та 2 732 Євро, з яких 2 000 Євро – в якості банківського вкладу та 732 Євро в якості 3 відсотків річних.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що розпорядженням ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» проведено зарахування раніше привласнених ОСОБА_2 і ОСОБА_3 коштів на транзитні рахунки клієнта, однак суд першої інстанції, оцінивши вище зазначений факт та відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог дійшов помилкового висновку про те, що Банком повернуто ОСОБА_1 2 000 Євро та 1 000 доларів США; відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині застосування наслідків невиконання грошового зобов`язання, суд вважав що позивач пропустила трирічний строк звернення до суду, взявши до уваги заяву відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності, не зазначивши, чи визнає суд такі причини поважними; суд першої інстанції стягнув з відповідача збитки в національній валюті, однак вона вважає, що стягнення повинно відбутися в іноземній валюті – доларах США та Євро, оскільки предметом договорів банківського вкладу були грошові кошти в іноземній валюті.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль», посилаючись на додержання судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права, просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскаржуване рішення залишити без змін.
Судом апеляційної інстанції прийнято відмову адвоката Зайцева М. П., діючого від імені ОСОБА_1 від позовних вимог про повернення банківських вкладів в сумі 2 000 Євро і 1 000 дол. США, наслідків невиконання грошового зобов`язання, провадження у справі у зазначеній частині закрито, про що постановлено ухвалу.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_4 пояснив, що незгода з рішенням суду полягає у стягненні з банку судом вкладу у гривневому еквіваленті, а також відсотків та інфляційних втрат у гривнях.
Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що наявні підстави для стягнення загальної суми вкладів, з урахуванням часткового повернення, в розмірі 6100 доларів США, оскільки між сторонами були укладені договори банківського вкладу, факт внесення грошових коштів, які відповідачем не були повернуті позивачу, підтверджується вироком суду, копією договору та позовної заяви датованої травнем 2008 року, дослідженими у судовому засіданні; стягнення 10 % річних, передбачених договором і 3% інфляційних втрат, застосувавши строк позовної давності за 06 травня 2019 року по 06 травня 2016 року (дату звернення ОСОБА_1 до суду з позовом.
Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погоджується частково з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 21 вересня 2005 року і 27 вересня 2006 року між ОСОБА_1 і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», підписано договір № 29 банківського вкладу «Аваль Депозит» та договір № 79, відповідно до яких позивач зобов`язалася передати банку для внесення на вклад 4 600 дол. США строком до 27 вересня 2007 року під 10 % річних та 1 500 доларів США відповідно.
Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які перебували у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством “Райффайзен Банк Аваль”, визнано винними та засуджено за ч.5 ст.191 КК України /а. с. 25-30/.
Вище зазначеним вироком суду встановлено, що 21 вересня 2005 року працівник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Фисенко А. О., в приміщенні Новотроїцького відділення вказаної банківської установи, відповідно до договору № 19 для відкриття рахунку №  НОМЕР_1 , прийняла від  ОСОБА_1  1 500 дол. США та  27 вересня 2006 року  - 4 600 дол. США, розписавшись про прийняття грошових коштів в договорі № 79 від 27 вересня 2006 року, однак ввірене їй чуже майно – грошові кошти на рахунок останньої не внесла, а умисно розтратила, передавши їх у день отримання ОСОБА_3 . Остання, з метою приховування вчиненого розкрадання грошових коштів, повторно підробила документи, шляхом внесення у них завідомо неправдивих відомостей, спричинивши ОСОБА_1 у такий спосіб матеріальну шкоду.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
У справі «Zolotas проти Греції» (№ 2) від 29 січня 2013 року Європейський суд з прав людини зазначив, що, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin I Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)».
Незаконне привласнення працівниками банку коштів, які належать ОСОБА_1 на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (стаття 1 Першого Протоколу).
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі (паперовій або електронній) (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту (пункт 1.10 Інструкції).
Отже, письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України: від 29 жовтня 2014 року № 6-1182цс14, від 21 вересня 2016 року № 6-997цс16, вона є незмінною.
Всупереч вказаним нормативним актам працівниками відповідача позивачу не було видано належних банківських документів, які б підтверджували внесення ним грошових коштів у банк у якості вкладів, проте у цьому випадку такі факти встановлено вироком суду, тому вказані обставини, відповідно до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України, додаткового підтвердження не потребують.
З огляду на те, що позивач правомірно сподівалася на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах з позивачем діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами позивача вже після передачі їх на депозит, отже вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача, позивач не може бути відповідальною за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ним виконані умови укладених угод.
Належним виконанням зобов`язання з боку Банку є повернення суми вкладу у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не у всіх випадках та безумовно у національній валюті.
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).
Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).
Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Відповідно до договору банківського вкладу № 79 від 27 вересня 2006 року процентна ставко по вкладу встановлюється у розмірі 10 % річних, згідно тарифів, що діють на момент підписання цього договору.
Виходячи із системного аналізу вищенаведеного законодавства, враховуючи встановлені факти і обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення відповідачем ОСОБА_1 4 600 дол. США і 1 500 дол. США за договором банківських вкладів, 10 % річних за користування вкладом за період з 28 вересня 2006 року по 27 вересня 2007 року у розмірі 460 дол. США (4 600 дол. х 10 %), тобто за період, на який було укладено між сторонами договір, і обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з Банку 10 % річних за період з 2007 року по 2020 рік.
Щодо стягнення з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 3 % річних колегія суддів вважає доцільним зазначити наступне.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
До позовних вимог за ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлений загальний строк позовної давності тривалістю 3 роки.
Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами, в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу строку позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення строку позовної давності за вимогою про стягнення трьох процентів річних. Стягнення трьох процентів річних до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 21.03.2018 року у справі № 541/3149/15-ц.
З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вимога про стягнення 3 відсотків річних стосується несвоєчасного виконання грошового зобов`язання по виплаті вкладу в розмірі 4 600 доларів США.
За таких обставин, враховуючи, що прострочена сума становить 4 600 доларів США, для розрахунку 3% річних відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України має братися прострочена сума за договором в доларах США.
Така правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 373/2054/16-ц.
Таким чином, підлягає стягненню з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 3 % річних в межах строку позовної давності, як це правильно азначив суд, яка становить 414 доларів США (4 600 дол. США х 3 % : 100 %).
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зайцев М. П. про стягнення 3 % річних на банківський вклад в сумі 1 500 дол. США до уваги колегії суддів не приймаються, оскільки така позовна вимога в суді першої інстанції не заявлялася.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі вище зазначеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зайцев М. П. підлягають частковому задоволенню, рішення суду в частині стягнення банківських вкладів, відсотків за користування вкладом, 3 % річних у гривневому еквіваленті підлягає зміні та стягненні вказаних коштів у валюті вкладу – доларах США.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що ОСОБА_1 на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, підлягає стягненню з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір у розмірі 4 655,13 грн (1 862,05 грн – за позовну заяву; 2 793,08 грн – за апеляційну скаргу).
Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Зайцев Микола Павлович задовольнити частково.
Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 13 лютого 2020 року в частині грошової одиниці стягнення банківських вкладів і трьох відсотків річних змінити, зазначивши про стягнення з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу № 79 від 27 вересня 2006 року 5 474 доларів США , за договором банківського вкладу № 19 від 21 вересня 2005 року – 1 500 доларів США.
Стягнути з Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь держави судовий збір в сумі 4 655,13 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Дата складання повного судового рішення 19 травня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова 

Судді: П. Я. Ігнатенко 

О. М. Полікарпова