П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 1540/3812/18	

Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М.Г.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Одеса
                                                                                      Повний текст судового рішення складений 14.12.2018 р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді  Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М.,  Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

                16.07.2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправним та скасування рішення від 23.01.2018р. №571/10 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язання призначити та виплатити йому пенсію за віком з 16.12.2016р. в розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.
          Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.12.2018р. відмовлено в задоволенні позову.
          Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.
                    Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
          Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 20.10.1997р. виїхав до Ізраїлю та прийнятий на консульський облік в Посольстві України в державі Ізраїль.
           26.10.2016р. ОСОБА_1 через свого представника за довіреністю звернувся до Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії. /т.1 а.с.162/
          До заяви надано копії документів: довіреність; /т.1 а.с.80-83/ ізраїльське посвідчення; /т.1 а.с.19-23/ трудову книжку; /т.1 а.с.25-29/ нотаріально посвідчену та апостильовану особисту заяву про призначення пенсії. /т.1 а.с.31-33/
          Листом від 18.11.2016р. № 12735/Б-11 Пенсійний фонд України направив заяву про призначення пенсії від 26.10.2016р. та копії документів на адресу Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси. /т.2 а.с.50/ 
          Листом від 12.12.2016р. № 676/Б-01 Управлінням Пенсійного фонду України в Приморському районі  м. Одеси представнику позивача надана відповідь, в якій зазначено, що враховуючи, що до звернення додані документу, які не відповідають Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій  від 25.11.2005 року № 22-1 відсутні підстави для розгляду заяви по суті. /т.2 а.с.48/
           16.12.2016р. позивач через свого представника звернувся до Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси із заявою про призначення пенсії за віком. /т.1 а.с.163-164/
          Згідно з заявою до неї додано копії додатків: довіреність; /т.1 а.с.165-168/ трудову книжку; /т.1 а.с.169-173/ ізраїльське посвідчення; /т.1 а.с.174-178/ оригінал особистої нотаріально посвідченої та апостильованої заяви про призначення пенсії. /т.1 а.с.179/
Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.12.2017р. у справі №522/10791/17 визнано протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Одесі щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, що зареєстровані 28.11.2016р. №676/Б-01; 16.12.2016р. №б/н; зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі розглянути заяви про призначення пенсії за віком, що зареєстровані 28.11.2016р. №676/Б-01; 16.12.2016р. №б/н. /т.1 а.с.45-50/
          Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 23.01.2018р. № 571/10 на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 29.12.2017р. у справі № 522/10791/17 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до заяви надано документи, які не відповідають Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії від 25.11.2005 р. № 22-1 та не надано документ, що підтверджує постійне місце проживання на території України.
          Додатково зазначено, що відповідно до вимог ст.51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення громадян України, що живуть за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами. Пункт 2 ст. 49 вказаного Закону передбачає, що виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Угоди між Україною та державою Ізраїль про пенсійне забезпечення громадян України, які проживають на території Ізраїль  не укладено. Рішенням Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року №25-пр/2009 положення п.2 ч.1 ст.ст.49, 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визнано неконституційними та відповідно до Закону України «Про Конституційний Суд України», а також  рішення Конституційного Суду України від 14.12.2000 №15-рп/200 закони, правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що відповідно до ч.2 ст.152 Конституції України  втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, тому положення п. 2 ч. 1 ст.ст. 49, 51 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування» втрачають чинність з 07.10.2009р., тобто, від дати прийняття рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009. Виходячи з цього, рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 поширюється на осіб, які виїхали на постійне місце проживання за кордон після 07.10.2009 року. /т.1 а.с.51-52/
          Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови в призначенні пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
          Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
                    Згідно зі ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
                    Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
          Згідно з ч.3 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
          Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. №1058-ІV (надалі - Закон №1058-ІV) виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
          Згідно зі ст.51 Закону №1058-ІV у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
          Рішенням Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 п.2 ч.1 ст.49, друге речення ст.51 Закону №1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним). Зазначені положення Закону № 1058-ІVвтратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
          Як зазначено в Рішенні Конституційного суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009 оспорюваними нормами Закону №1058-ІVдержава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.
          У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії, як таке, стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).
          З огляду на викладене, позивач, хоч і проживає постійно за кордоном, однак є громадянином України, а тому має такі ж самі конституційні права, як й інші громадяни цієї держави, оскільки Конституція України та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії за ознакою місця проживання.
Відповідно до ч.2 ст.49 Закону №1058-ІV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.
          Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року N 13-1) (надалі - Порядок №22-1).
          Відповідно до п.1.1 Порядку №22-1 заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
          Так, згідно з п.2.9 Порядку особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
          Документи мають бути чинними (дійсними) на дату їх подання.
          За документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або документ відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також посвідку на постійне проживання (пункт 2.22 Порядку).
          Згідно із пунктом 2.23 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.
          Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.
          Відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).
          Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі
          Відповідно до пункту 4.3 Порядку, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
          Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію (пункт 4.7 Порядку).
          Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
          Виходячи із системного аналізу наведених положень законодавства, яким врегульовано спірні відносини, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку визначеному, зокрема, у    Законі №1058-IV    і затвердженого на виконання його положень Порядку №22-1.
          При цьому, підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи визначені п. 2.1 Порядку, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку. Одночасно, орган, що призначає пенсію може здійснювати перевірку достовірності таких документів і зазначених у них відомостей, що узгоджується з пунктом 4.2 Порядку № 22-1.
          Також, згідно з абз. 1 п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).
          Згідно з    ст. 5 Закону України «Про громадянство України»    документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.
          Відповідно до    п.1 ч. 1    ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» № 5492-VI від 20.11.2012 р. документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України є: а) паспорт громадянина України; б) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; в) дипломатичний паспорт України; г) службовий паспорт України; ґ) посвідчення особи моряка; д) посвідчення члена екіпажу; е) посвідчення особи на повернення в Україну; є) тимчасове посвідчення громадянина України.
          Так, Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі відмовлено у призначенні пенсії, посилаючись на те, що до заяви про призначення пенсії надано документи, які не відповідають Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії від 25.11.2005р. №22-1 та не надано документ, що підтверджує постійне місце проживання на території України.
          Як вбачається із матеріалів справи, разом із заявою про призначення пенсії подано посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане органом МВС Держави Ізраїль. 
          Колегія суддів зазначає, що вказане посвідчення особи, яке видано Державою Ізраїль не підтверджує громадянство України у розумінні    Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 №5492.
          Крім того,  Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року, на яке посилається апелянт, визнано неконституційними положення Закону № 1058-1V в частині статті 49 «Припинення та поновлення виплати пенсії» та другого речення статті 51 «Виплата пенсії у разі виїзду за кордон», тобто стосуються виключно питання припинення виплати раніше призначеної на території України пенсії і не регулюють питання призначення пенсії.           
          Тому вказане рішення Конституційного Суду України не може бути застосоване до правовідносин з призначення пенсії позивачеві, оскільки, як зазначає ОСОБА_1 та встановлено судом першої інстанції до виїзду з України   пенсія йому не призначалась.
          Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з доводами Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі, що позивач повинен надати документи, які підтверджують місце його реєстрації в України, оскільки виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадян на одержання призначеної пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.    
          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.09.2018р. (справа № 805/465/18-а).          
          За правилами   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, - 

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2018 залиши без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення. 

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.