ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року		Справа № 1.380.2019.006813 пров. № А/857/2603/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Заверухи О.Б., Старунського Д.М.,
при секретарі судового засідання – Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року (суддя Костецький Н.В., м.Львів, повний текст складено 20 січня 2020 року) у справі за його позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ОВК) в якому просив:
визнати протиправними дії відповідача у відношенні до позивача щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 07.08.2019;
стягнути з ОВК індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 07.08.2019 у сумі 144602,96 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ОВК щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та зобов`язано ОВК нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.12.2018. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача 7000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині стягнення з ОВК невиплаченої суми індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та прийняти у цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі із обов`язковим зазначенням суми індексації грошового забезпечення.
В доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи вказує, що судом першої інстанції не досліджено визначення базового місця для нарахування індексації грошового забезпечення та не взято до уваги наведені у позовній заяві розрахунки із формальним посиланням на те, що належних та допустимих доказів на проведення розрахунку з позивачем не надано. Зазначає, що розрахунок позивачем індексації грошового забезпечення не повинен розглядатися судом, як належний чи неналежний доказ, оскільки позивач розраховував розмір позовних вимог так як вважав за можливе. Проте, на переконання апелянта судом дано неналежну оцінку доводам, що викладені в його позовній заяві, зокрема щодо розрахунку індексації грошового забезпечення.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання не надіслав свого представника, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі та участі його довірителя.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що аргументи відповідача про відсутність механізму реалізації законодавчого положення, відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобов`язань щодо виплати позивачу індексації грошового забезпеченні не можуть бути підставою для невиконання вимог закону. Таким чином, дії ОВК щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 є протиправними. Проте, зважаючи, що відповідно до довідки від 08.01.2020 №139 про грошове забезпечення з січня по вересень 2019 року позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення, то цей суд дійшов висновку про необхідність нарахування та виплати останньому індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.12.2018.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправними дії ОВК щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 по 31.12.2018 та вимоги про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу фактично не оскаржується суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.08.2019 №119 ОСОБА_1 , звільненого наказом від 05.07.2019 №3-PC у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини 5 пункту 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-XII), виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с.15).
Згідно з довідкою про грошове забезпечення ОСОБА_1 за період 01.01.2016 по 31.12.2018 від 19.11.209 №11820 позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення (а.с.13).
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення.
ОВК листом від 15.11.2019 №11763 повідомило позивача про те, що відповідно до статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі – Закон №1282-XII) і пункту 6 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі – КМУ) від 17.07.2003 №1078 (далі – Порядок №1078) індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Водночас, відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України (далі – БК) керівники бюджетних установ здійснюють видатки на грошове забезпечення лише в межах фонду грошового забезпечення. Для виплати індексації в січні 2016 - лютому 2018 року фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України (далі – МОУ) не було. Фінансування ОВК на виплату індексації не здійснювалося.
Одночасно повідомлено, що відповідно до постанови КМУ «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 з 01.03.2018 підвищено розміри посадових окладів усіх категорій військовослужбовців. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця наступного, за місяцем підвищення посадових окладів, у разі якщо величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103%. У зв`язку із тим, що величини індексу споживчих цін у квітні-серпні 2018 року не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, індексація грошового забезпечення за цей період не проводилася. Щодо нарахування і виплати індексації - пунктом 14 Порядку №1078 передбачено, що роз`яснення про застосування порядку проведення індексації грошових доходів населення надає Міністерство соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики). В свою чергу, відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики, механізм нарахування та виплати індексації за попередні роки Порядком не визначений. Базовий місяць для нарахування індексації грошових доходів населення становить січень 2014 року (а.с.14).
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі – Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).
Статтею 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (частина перша статті 4 Закону №1282-XII).
Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).
Порядком №1078 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 06 лютого 2003 року №491-ІV.
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі №9-рп/2013 (далі – Рішення №№9-рп/2013) за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року справа №825/1987/17, 20 листопада 2019 року справа №620/1892/19, 5 лютого 2020 року справа №825/565/17 індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому КМУ порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Щодо відмови судом першої інстанції у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ОВК індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 07.08.2019, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, відповідно до статті 9 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Пунктом 5 Порядку №1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення).
Аналіз приписів Закону №1282-XII та Порядку №1078 на думку апеляційного суду, дає підстави для висновку про те, що обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) та визначати суму індексації, зокрема розміру посадового окладу, покладено саме на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності. І оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, тому суд позбавлений можливості стягнути на користь позивача її суму.
Згідно з довідкою від 08.01.2020 №139 про грошове забезпечення ОСОБА_1 з січня по вересень 2019 року позивачу виплачувалась індексація грошового забезпечення (а.с.135).
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірний період (з 01.01.2016 по 31.12.2018).
Щодо визначення базового місяця індексації грошового забезпечення позивача, то суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Як підтверджено матеріалами справи, у період з січня 2016 по грудень 2018 року індексація грошового забезпечення позивача не нараховувалася та не виплачувалася. Базовим місяцем визначений січень 2014 року, а саме місяць підвищення розміру грошового забезпечення у зв`язку із виплатою щомісячної грошової винагороди.
Абзацом 5 пункту 5 Порядку №1078 передбачено, що у разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Зміна посадових окладів з урахуванням періоду проходження військової служби позивача відбулась 01.01.2008 згідно з постанови КМУ «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007 №1294 і діяла до 01.03.2018 згідно з Постанови №704.
Водночас, щомісячна додаткова грошова винагорода не включалася до складу грошового забезпечення, з якого здійснювалося обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення (пункт 8 наказу МОУ «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України» від 15.11.2010 №595 (зареєстровано в МЮУ 29.11.2010 за №1194/18489)), розміри винагороди встановлювався наказами МОУ (начальника Головного управління розвідки МОУ) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для МОУ (Головного управління розвідки МОУ) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Відтак, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови №704, якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами представника позивача щодо січня 2008 року як базового місяця для нарахування індексації відповідно до Порядку №1078, оскільки в період з 01.01.2008 по 01.03.2018 вбачалась незмінність посадових окладів військовослужбовців.
Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі, що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації не відбувалося.
Доказів підвищення посадового окладу позивача з 01.01.2014 відповідач не надано. Крім того, судом також, не встановлено, а відповідачем не доведено, що підвищення грошового доходу позивача у січні 2014 року перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця січня 2008 року.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо відмови позивачу у задоволенні вимоги про стягнення з ОВК за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 невиплаченої суми індексації грошового забезпечення, з наведених вище підстав.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, в частині, що оскаржувалася позивачем, суд першої інстанції правильно по суті вирішив спір, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування у відповідній частині, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 20 січня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС. 

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	Д. М. Старунський  	
Повне судове рішення складено 28 травня 2020 року.