ПОСТАНОВА
Іменем України

24 березня 2020 року 

Київ
справа №816/310/17
адміністративне провадження №К/9901/24137/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Мартинюк Н.М.,
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу №816/310/17

за позовом ОСОБА_1 
до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, 
третя особа: Голова ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області Захарченко Денис Анатолійович,
про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, виплату грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,

за касаційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області
на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Удовіченка С.О.)
і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року (прийняту у складі: головуючого судді Рєзнікової С.С., суддів Старостіна В.В., Бегунца А.О.).

УСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 у лютому 2017 року звернувся з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - «УМВС України в Полтавській області»), Кобеляцького районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі - «Кобиляцький РВ УМВС України в Полтавській області»), Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі - «ГУНП в Полтавській області»), третя особа: Голова ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області Захарченко Денис Анатолійович (далі - «Голова ліквідаційної комісії Захарченко Д.А.»), в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ Голови ліквідаційної комісії Захарченка Д.А. від 25 січня 2017 року №687 о/с про звільнення з 10 листопада 2015 року підполковника міліції ОСОБА_1 (М-043471), заступника начальника Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції (у запас Збройних Сил) за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити на вказаній посаді з 10 листопада 2015 року;

- зобов`язати Кобеляцький РВ УМВС України в Полтавській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2016 року до цього часу з відповідним відрахуванням обов`язкових платежів до бюджету та спеціальних фондів;

- зобов`язати ГУНП в Полтавській області видати наказ про призначення позивача на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції в порядку передбаченому пунктом 9 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію";

- стягнути з УМВС України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20  000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що при звільненні його з посади за скороченням штатів порушено вимоги статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - «КЗпП України») та пункту 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української Радянської Соціалістичної Республіки від 29 липня 1991 року №114 (далі - «Положення №114»). Так, УМВС України в Полтавській області не забезпечило захист прав позивача як працівника щодо переведення на іншу посаду для подальшого використання на службі та позбавило можливості, за наявності його бажання та відповідності вимогам до поліцейських, проходити службу в Національній поліції України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Полтавський окружний адміністративний суд постановою від 11 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року, позов задовольнив частково: 

- визнав протиправним і скасував наказ Голови ліквідаційної комісії Захарченка Д.А. від 25 січня 2017 року №687 о/с у частині звільнення підполковника міліції ОСОБА_1 , заступника начальника Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області - начальника кримінальної міліції за пунктом "г" (через скорочення штатів) з 10 листопада 2015 року; 

- поновив позивача на вказаній посаді з 11 листопада 2015 року; 

- зобов`язав Кобеляцький РВ УМВС України в Полтавській області нарахувати й виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 6 квітня 2016 року до 11 травня 2017 року в розмірі 60  648 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Судові рішення мотивовані тим, що УМВС України в Полтавській області не обґрунтувало неможливості подальшого використання позивача на службі, не врахувало відсутності відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірило можливості реалізації його права на прийняття на службу до поліції. До того ж ОСОБА_1 з незалежних від нього причин не міг подати рапорт про бажання проходити службу в поліції, оскільки не був діючим працівником міліції з причин невиконання УМВС України в Полтавській області до 15 січня 2016 року постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі №816/2849/14, яку належало виконати негайно. У зв`язку з цим суди скасували оскаржуваний наказ про звільнення позивача, поновили його на роботі та стягнули грошове забезпечення за час вимушеного прогулу. 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання призначити ОСОБА_1 на посаду поліцейського у будь-якому органі поліції, суди вказали на неможливість поновлення працівника на посаді, на яку він не був переведений чи з якої не був звільнений. Щодо стягнення моральної шкоди, то суди встановили, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди діями відповідачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечення)

У касаційній скарзі УМВС України в Полтавській області, вказуючи на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов зашити без задоволення. 

Скаржник вказує на те, що УМВС України в Полтавській області було відомо про бажання позивача проходити службу в поліції, з огляду на що скаржник не вимагав у ОСОБА_1 подання відповідного рапорту. Водночас питання щодо можливості подальшого проходження служби позивачем в поліції було розглянуто на нараді за участі керівництва ГУНП в Полтавській області, яка відбулася 24 січня 2017 року. За її результатами було прийнято рішення (оформлене протоколом) про неможливість прийняття ОСОБА_1 на службу до ГУНП в Полтавській області у зв`язку із закінченням тримісячного терміну з дня опублікування Закону України «Про Національну поліцію», а також встановленням позивачу з 5 липня 2016 року другої групи інвалідності. Враховуючи існування вказаного рішення від 24 січня 2017 року про відмову у прийнятті на службу в поліцію, яке позивач не оскаржував, скаржник вважає, що був зобов`язаний звільнити ОСОБА_1 зі служби в органах внутрішніх справ за скороченням штатів. Також УМВС України в Полтавській області вказує, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки цим доводам у судовому рішенні.

З огляду на викладене, скаржник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до неправильного вирішення справи. 

У запереченнях на касаційну скаргу ОСОБА_1 повністю погоджується з висновками, зробленими судами першої та апеляційної інстанцій. Крім того, спростовує доводи скаржника щодо розгляду питання його працевлаштування 24 січня 2017 року на відповідній нараді, вказуючи на те, що вона була проведена без його присутності та належного повідомлення. Також вважає, що посилання УМВС України в Полтавській області на наявність у нього другої групи інвалідності не заслуговують на увагу, оскільки медичне обстеження на предмет придатності позивача до роботи в органах поліції, як цього вимагає Закон України «Про Національну поліцію», не проводилось.

Інші учасники справи не надали своїх відзивів на касаційну скаргу. 

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 1 жовтня 1996 року. На підставі наказу від 1 липня 2014 року №282о/с звільнений з органів внутрішніх справ з посади заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції (а.с. 64-65, т. 1).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі №816/2849/14 позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області, УМВС України в Полтавській області, третя особа: начальник УМВС України в Полтавській області, про визнання незаконним службового розслідування та наказу про звільнення, скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Полтавській області від 1 липня 2014 №282 о/с, поновлено ОСОБА_1  в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 2 липня 2014 року. Постанова в частині поновлення позивача на посаді допущена до негайного виконання (а.с. 50-54, т. 1).

На виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі №816/2849/14 наказом УМВС України в Полтавській області від 15 січня 2016 року №662 о/с поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 2 липня 2014 року (а.с. 183, т. 1).

Водночас цим же наказом від 15 січня 2016 року УМВС України в Полтавській області позивачу призначено виплату грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу за період з 2 липня 2014 року до 2 червня 2015 року, а також визнано підполковника міліції ОСОБА_1 таким, якого звільнено за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення №114 з 2 червня 2015 року (а.с. 185, т. 1).

Позивач не погодився з таким звільненням і звернувся до адміністративного суду з позовом до УМВС України в Полтавській області, Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області, ГУНП в Полтавській області, третя особа: Голова ліквідаційної комісії ГУМВС України в Полтавській області Бех О.В., про визнання частково протиправним і скасування наказу №662 о/с від 15 січня 2016 року, зобов`язання видати наказ про призначення ОСОБА_1 як незаконно звільненого працівника міліції, який виявив бажання проходити службу в поліції на посаді, що заміщується поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції у порядку, передбаченому пунктом 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язання нарахувати і виплатити грошове забезпечення за час вимушеного прогулу відповідно до статті 240-1 КЗпП України за період з 6 листопада 2015 року до дати постановлення судового рішення, стягнення моральної шкоди у розмірі 50  000,00 грн (справа №816/87/16).

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2016 року у справі №816/87/16 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, визнано протиправним і скасовано наказ УМВС України в Полтавській області від 29 січня 2016 року №665о/с в частині звільнення позивача за пунктом 64 "г" (через скороченням штатів) Положення №114 з 6 листопада 2015 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького РВ УМВС - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 9 листопада 2015 року. Постанова в частині поновлення на посаді допущена до негайного виконання (а.с. 41-46). З матеріалів справи також випливає, що постанова від 5 квітня 2016 року була змінена постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 6 червня 2016 року шляхом доповнення резолютивної частини постанови суду першої інстанції скасуванням наказу УМВС України від 15 січня 2016 року №662 о/с.

На виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2016 року у справі №816/87/16 УМВС України в Полтавській області 24 січня 2017 року видало наказ №686 о/с, яким скасувало пункт наказу УМВС України в Полтавській області від 15 січня 2016 року №662 о/с в редакції наказу УМВС України в Полтавській області від 29 січня 2016 року №665 о/с про звільнення позивача за пунктом 64 "г" Положення №114 та поновило ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 9 листопада 2015 року (а.с. 33, т. 1).

Разом з тим, наказом УМВС України в Полтавській області від 25 січня 2017 року №687 о/с згідно з пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення №114 підполковника міліції ОСОБА_1 (М-043471) звільнено з органів внутрішніх справі у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" Положення №114 (через скорочення штатів) з посади заступника начальника Кобеляцького районного відділу - начальника кримінальної міліції Кобеляцького РВ УМВС України в Полтавській області з 10 листопада 2015 року (а.с. 34, т. 1).

Не погодившись із зазначеним наказом, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що <…> Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

2 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII (далі також - «Закон»).

Цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім: 1) пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування; 2) частини сьомої статті 15 та частини п`ятої статті 21 цього Закону, які набирають чинності з 1 січня 2017 року. 

Пунктом 4 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону визначено, що до приведення законодавства України у відповідність з цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно пункту 8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пунктом 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону передбачено, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно пункту 8 Положення №114 <…> Дострокове звільнення зі служби осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, які не досягли граничного віку перебування на службі в органах внутрішніх справ, провадиться: <…> у зв`язку із скороченням штатів - у разі відсутності можливості використання на службі.

Пунктом 64 Положення №114 визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) <…> г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Згідно пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1 та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України (у редакції, чинній до 30 вересня 2016 року) і статті 129 Конституції України (у редакції, чинній після 30 вересня 2016 року) судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений статтею 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»; в межах цього розділу у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), якою передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Положеннями частини другої статті 257 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-IX, що набрав чинності 8 лютого 2020 року, внесено ряд змін до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України»), зокрема до Глави 2 «Касаційне провадження» Розділу ІІІ «Перегляд судових рішень».

Разом з тим, пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Оскільки касаційна скарга ГУНП в Полтавській області у цій справі подана до набрання чинності Законом України від 15 січня 2020 року №460-IX, то здійснюючи касаційний перегляд справи Верховний Суд керується положеннями КАС України, які діяли до набрання чинності вказаним Законом, тобто у редакції Кодексу, чинній до 8 лютого 2020 року.

Відповідно до частини першої статті 341 КАС України (тут і далі у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України). 

З аналізу пунктів 8-10 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону та пунктів 8,64 Положення №114 випливає, що цими нормами визначено три підстави для звільнення особи зі служби через скорочення штатів, а саме: при відмові працівника міліції від проходження служби в поліції; неприйнятті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення; при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, начальник органу прямо зобов`язаний розглянути можливість подальшого використання на службі особи, що звільняється.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2018 року у справі №816/4719/15, від 31 липня 2019 року у справі №816/87/16, від 26 лютого 2020 року у справі №806/1914/17.

Скаржник вказує на те, що 24 січня 2017 року на відповідній нараді розглянув питання про можливість подальшого використання ОСОБА_1 на службі і вирішив, що таке використання неможливе. Такий висновок, як зауважує скаржник, мотивований двома підставами: 1) у зв`язку із закінченням тримісячного терміну з дня опублікування Закону; 2) встановленням позивачу з 5 липня 2016 року другої групи інвалідності.

Надаючи оцінку цим доводам УМВС України в Полтавській області слід зазначити таке. 

Закон України «Про Національну поліцію» опублікований в газеті Голос України 6 серпня 2015 року №141-142, а отже, він набрав чинності 7 листопада 2015 року (окрім норм, визначених пунктом 1 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення"). 

Тобто тримісячний строк, протягом якого працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови їх відповідності вимогам до поліцейських, передбаченим Законом, могли бути прийняті на службу в поліцію, закінчився 6 листопада 2015 року. 

Як встановлено судами попередніх інстанцій, УМВС України не забезпечило негайного виконання як постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі №816/2849/14 (оскільки позивача поновлено на посаді в органах внутрішніх справ лише наказом від 15 січня 2016 року №662 о/с, тобто після втрати чинності Законом України "Про міліцію" та набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію»), так і постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 5 квітня 2016 року у справі №816/87/16 (оскільки ОСОБА_1 на виконання вказаної постанови поновлено на посаді в органах внутрішніх справ лише наказом від 24 січня 2017 року №686 о/с).

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що через несвоєчасне виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 2 червня 2015 року у справі №816/2849/14 та поновлення позивача на посаді, УМВС України в Полтавській області було зобов`язано вжити додаткових заходів, зокрема, направити повідомлення про необхідність, у разі бажання подальшого проходження служби в поліції, з`явитись за місцем проходження служби для написання рапорту про проходження служби в Національній поліції та роз`яснити, що у зв`язку з повною ліквідацією УМВС України в Полтавській області та органів і підрозділів, які йому підпорядковані, автоматичне переведення до поліції не передбачено.

Однак УМВС України в Полтавській області вказаних дій не вчинило, чим позбавило позивача можливості у строк до 6 листопада 2015 року реалізувати своє право на своєчасне подання рапорту про проходження служби в поліції. 

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року, переглядаючи судові рішення за касаційною скаргою УМВС України в Полтавській області у справі №816/87/16 за позовом ОСОБА_1 до Кобеляцького РВ ГУМВС України у Полтавській області, УМВС України в Полтавській області, ГУНП в Полтавській області, третя особа: голова ліквідаційної комісії ГУМВС України в Полтавській області Бех Олег Володимирович. Колегія суддів Верховного Суду не встановила підстав відступати від зазначеної правової позиції.

У світлі викладеного також слід зауважити, що Верховний Суд України в постанові від 28 жовтня 2014 року у справі №21-484а14 сформулював правову позицію, згідно якої встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. 

Відтак, аргументи скаржника про неправильне застосування судами приписів Закону України «Про Національну поліцію» не підтвердились, тому Верховний Суд їх відхиляє.

Стосовно доводів скаржника про неможливість подальшого проходження служби в поліції позивачем через встановлення йому інвалідності, то колегія суддів ці доводи також відхиляє, оскільки погоджується з аргументами позивача про те, що медичне обстеження на предмет його придатності до роботи в органах поліції, як цього вимагає Закон України «Про Національну поліцію» та у порядку, визначеному відповідним підзаконним актом Міністерства внутрішніх справ України, не проводилось. До того ж у матеріалах справи відсутні будь-які документи щодо інвалідності ОСОБА_1 . 

Також заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він не був повідомлений про нараду, яка відбулася 24 січня 2017 року, а тому був позбавлений права взяти участь у відповідному обговоренні. 

Водночас, незважаючи на те, що суди першої та апеляційної інстанції не надали оцінки доводам скаржника щодо стану здоров`я позивача, який обговорювався на вказаній нараді, це не призвело до ухвалення ними незаконних судових рішень.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що УМВС України в Полтавській області не було обґрунтовано неможливості подальшого використання позивача на службі, оскільки не враховано відсутності відмови позивача від проходження служби в поліції та не перевірено належним чином можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Відтак, розглянувши доводи касаційної скарги, колегія суддів не встановила підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої й апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області залишити без задоволення. 

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року і ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2017 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………

…………………………….

…………………………….

Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду