КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
Справа № 759/10030/18                                              Головуючий 1 інстанція -Шум Л.М.   
Провадження № 22-ц/824/2857/2020                       Доповідач 2 інстанція    - Суханова Є.М.

                                                      П О С Т А Н О В А
                                                       іменем     України
 
26лютого 2020 року                                                                     м.Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
            головуючого судді:                Суханової Є.М.,
            суддів:                                    Березовенко Р.В., Лівінського С.В.
            за участю секретаря:             Немудрої  Ю. П.
 
            розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання спадкового майна (квартири) особистою власністю спадкодавця,-
 
                                                              ВСТАНОВИЛА:                                                           
 
У  червні 2018 року позивач ОСОБА_2  звернулася до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання спадкового майна (квартири) особистою власністю спадкодавця.
Обґрунтовувала свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_4 , яка з 25.04.1990 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , від шлюбу  народила двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У  2009 році  в ОСОБА_4 було виявлено злоякісну пухлину молочної залози, у зв`язку з чим була проведена мастектомія, а на початку 2014 року хвороба дала рецидив і були виявлені множинні онкологічні ураження головного мозку.
Відповідач у період тяжкої хвороби своєї дружини самоусунувся та покинув сім`ю в безпорадному стані.
Зазначала, що спірна квартира була придбана померлою ОСОБА_4 за її особисті кошти, отримані нею від підприємницької діяльності у 1999 році, яка працювала на декількох роботах, при цьому, її чоловік, відповідач по справі майже не працював та до 2013 року перебував на її повному утриманні.
Просила  визнати спадкове майно: квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю спадкодавця ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням  Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019  року позов ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання спадкового майна (квартири) особистою власністю спадкодавця - задоволено частково.
Визнано спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_4 померла.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 704,80 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3 500,00 грн., а всього 4 204, 80 гривень.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач   ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також з неповним з`ясуванням судом обставин справи, що мають значення для справи.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що  суд першої інстанції не надав правової оцінки доказам наявних в матеріалах справи, а саме те, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбавалася за період перебування у шлюбі з померлою 09 лютого 2015 року  ОСОБА_4 , з якою мав спільний бюджет та кошти, які були зароблені подружжям, витрачалися в інтересах сім`ї, а отже є спільною сумісною власністю подружжя.  
        Тому просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019  року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_2   в повному обсязі.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
         Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
        За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
         У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
   Судом першої інстанції було встановлено, що  відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 25 квітня 1990 року. 
В цьому шлюбі у подружжя народилось двоє дітей: син ОСОБА_7 ,    ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 померла, за життя заповіту не залишила.
Після смерті ОСОБА_4 залишилося майно, а саме квартира АДРЕСА_1 про, що в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі, 26 березня 2015 року заведено спадкову справу №446/2015.
Судом першої інстанції встановлено, що за прийняттям спадщини звернулись наступні особи: мати спадкодавця - ОСОБА_9 , чоловік спадкодавця - ОСОБА_1 , право на спадок має малолітня дочка спадкодавця - ОСОБА_3 , син спадкодавця -    ОСОБА_10 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_9 .
Також встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу укладеного на Київській універсальній біржівід 23.02.1999 року ОСОБА_4 придбала у власність зазначену квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2016 року відповідача ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14.12.2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.03.2016 року залишено без змін (ас. 9-10).
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року відповідача ОСОБА_1 усунуто від права на спадкування за законом після ОСОБА_4 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 (ас. 11-12).
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.09.2016 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року залишено без змін (ас. 13-16).
Задовольняючи частково позовні вимоги  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання спадкового майна (квартири) особистою власністю спадкодавця, суд першої інстанції  виходив з  того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів постійного проживання в спірній квартирі АДРЕСА_1 та відмовлено в частині стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5000 тисяч гривень у зв`язку з тим, що суду першої інстанції було надано дублікат квитанції про сплату авансу по договору про надання юридичних послуг.
Однак,з вищенаведеними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погодитись неможе, виходячи з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 , 25 квітня 1990 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Вказаний шлюб був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві 25 квітня 1990 року, про що складено відповідний актовий запис №651.
Від шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: син ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_5 та дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Колегією суддів встановлено, що подружжям за період шлюбу було придбано наступне майно: а саме  квартиру АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат загальною площею 69, 3 кв.м. 
Вказана квартира була придбана подружжя та зареєстрована на праві власності 23.02.1999 року за ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного на Київській універсальній біржі. (а.с.19)
   
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.02.2015 року. 
 
Рішенням  Святошинського районного м. Києва від 21 березня 2016 року в справі №759/18307/15-ц ОСОБА_1 , було позбавлено батьківських прав відносно доньки ОСОБА_6 , а рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року в №759/2029/16-ц його було усунуто від права на спадкування за законом після смерті дружини - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
 
ОСОБА_2 звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою в якості опікуна над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
 
ОСОБА_1 також звернувся до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_4 , однак за рішенням суду його було усунено від права на спадкування за законом.
 
        Під час розгляду апеляційної скарги апелянтом ОСОБА_1 було зазначено, що за життя ні він, ні його покійна  дружина - ОСОБА_4 не ставили питання ні про поділ майна подружжя, ні про розірвання шлюбу чи визнання вищевказаного майна особистою приватною власністю одного з них.
 
Вказував, що все набуте майно знаходилось в їхньому спільному володінні, користуванні та вони спільно мали права щодо його розпорядження, однак ніяких угод, правочинів, договорів на його відчуження не укладали, так як вважали, що воно повинно дістатися їхнім дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Апелянт - відповідач ОСОБА_1 пояснив, що 16 грудня 1996 року був зареєстрований в Ленінградській районній державній адміністрації міста Києва як фізична особа-суб`єкт підприємницької діяльності, про що зроблено запис в журналі обліку реєстрації за номером 08272 від 17.12.1996 року та здійснював підприємницьку діяльність відповідно Свідоцтва (а.с.147), що спростовує висновки суду першої інстанції, щодо обставин придбання лише за особисті кошти ОСОБА_4 спірної вказаної квартири.
Колегія суддів, ставиться критично до факту,  що  ОСОБА_1 з 2003  року, за винятком періоду з 26.11.2013 року по 11.03.2014 року ніде не працював так, як відсутні належні та допустимі докази цієї обставини.
 
 Разом з тим, колегія суддів,  звертає свою увагу на те, що спірна квартира придбана 23.02.1999 року в той час, коли апелянт - відповідач здійснював підприємницьку діяльність, та мав спільний бюджет з ОСОБА_4 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже, колегія суддів вважає, що кошти, які були зароблені подружжям, витрачались в інтересах сім`ї.
Статтею 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Згідно із ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Як вбачається з матеріалів справи квартира АДРЕСА_1 придбана в 1999 році, тобто набувалась подружжям у спільну сумісну власність, використовувалась упродовж тривалого часу в інтересах сім`ї в якій проживали та були зареєстровані подружжя та їх неповнолітні діти. 
 
Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. 
 
Колегія суддів, враховуючи вищевикладене та задовольняючи апеляційну скаргу про відмову у задоволені позову,  бере до уваги те,  що на розгляді в суді першої інстанції Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа  №759/144/18 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , третя особа: Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про поділ майна подружжя, вважає, що спірна квартира,АДРЕСА_1 , що складається з трьох кімнат загальною площею 69, 3 кв.м.  яка є предметом розгляду в даній справі, не може бути визнана особистою власністю спадкодавця, оскільки є предметом розгляду всього спадкового масиву подружжя набутого за час шлюбу.
 
Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).
Згідно зі статтями 27-31 ЦПК України 2004 року померла особа не може бути стороною в цивільному процесі, так як у неї відсутня цивільна процесуальна правосуб`єктність.
 
У разі виникнення спору, належним способом захисту спадкових прав є вимога про визнання права власності на майно у порядку спадкування.
Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені, приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно визнав спадкове майно, а саме: квартиру   АДРЕСА_1 особистою власністю ОСОБА_4 , яка померла  ІНФОРМАЦІЯ_4 , а, отже, на момент ухвалення рішення ця особа вже померла, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України її цивільна правоздатність припинилася.
 
А тому,  доводи апеляційної скарги,  колегія суддів, вважає обґрунтованими, та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції щодо визнання квартири особистою власністю померлої  ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .
Таким чином, в колегії суддів відсутні будь-які підстави вважати, що спірна квартира набувалася ОСОБА_4 в особисту приватну власність.
 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
 Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.    
Керуючись ст.ст. 374, 376,367, 374, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
                                          ПОСТАНОВИЛА:
 
 Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 вересня 2019 року скасувати  та ухвалити нове рішення. 
       В задоволені позову  ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання спадкового майна (квартири) особистою власністю спадкодавця відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

 
             Головуючий:                                        Є.М. Суханова
             
                    Судді:                                                  Р.В. Березовенко  
                                                                                 С.В. Лівінський