ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3040/20 Справа № 176/1980/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гусейнов К. А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року                                                                м. Дніпро
       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Бондаренка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Органу місцевого самоврядування Жовтоводської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до органу місцевого самоврядування Жовтоводської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю.
       В обґрунтування позову зазначив, що згідно з договором дарування частини житлового будинку з господарськими побудовами від 18 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дудник Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №9997, ОСОБА_2 передала безоплатно у його власність 7/9 частин житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 . 
       На підставі вищевказаного договору до Реєстру прав власності на нерухоме майно були внесені відомості за №13241115 від 17 січня 2007 року. 
       Володіючи вказаним майном, позивач отримав технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 21.09.2008 реєстровий № 3-290- 436, виданий КП «Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації» на 7/9 частин житлового будинку з господарськими побудовами (копія додається). 
       У ході реєстрації права власності на 7/9 частин житлового будинку з господарськими побудовами, позивачу стало відомо про наявність права власності на 2/9 частин житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , яке за вказаною особою було зареєстровано 05.12.2006 р. відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.12.2018 р. 
       Від колишньої власниці нерухомого майна ОСОБА_2 залишилися документи, з яких вбачається, що ОСОБА_3 володіла 2/9 частинами житлового будинку з господарськими побудовами, згідно з технічним паспортом №3-146-4 від 27.10.1980 року, виданим Жовтоводським бюро технічної інвентаризації. 
       Також, згідно свідоцтва про смерть від 05.04.1989 року ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       Починаючи з грудня 2006 року і по даний час позивач постійно, відкрито, безперервно користується житловим будинком з господарськими побудовами за вищевказаною адресою, здійснив реконструкцію житлового будинку шляхом добудови з південної сторони будинку, сплачував комунальні платежі за отримання послуг водопостачання, енергопостачання, газопостачання, вивезення та захоронення твердих побутових відходів. 
       Враховуючи зазначене, позивач просить визнати за ним право власності на 2/9 частки житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності (а.с.3-6).
       Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Органу місцевого самоврядування Жовтоводської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю — відмовлено (а.с.64-65).
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено деякі обставини, що мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки наданих суду доказів (а.с.69-70).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договором дарування від 18.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дудник Т.В., зареєстрованим в реєстрі за №9997, посвідченим приватним нотаріусом Дудник Т.В., ОСОБА_4 передала безоплатно у власність ОСОБА_1 7/9 частин житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13-14).
       З довідки про склад сім`ї №1121-14-24-15 від 26.07.2019 року, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Жовтоводської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).
       Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Жовтоводського міжміського бюро технічної інвентаризації №13241116 від 17.01.2007 року ОСОБА_1 зареєстрував право власності на 7/9 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).
       29.01.2008 року ОСОБА_1 отримав в КП «Жовтоводське міжміське бюро технічної інвентаризації» технічний паспорт №3/230-436 на 7/9 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16-20).
       З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №150325294 від 20.12.2018 року вбачається, що право власності на 2/9 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 належить, мовою оригіналу: " ОСОБА_3 ", дата внесення запису 05.12.2006 року, а 7/9 частки житлового будинку за вищевказаною адресою належить ОСОБА_1 дата внесення запису 17.01.2007 року (а.с.21).
       Відповідно до технічного паспорту №3-146-4, виданого 27.10.1980 року Жовтоводським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3 належить 2/9 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого Жовтоводським міським комунальним господарством 18.08.1975 року на підставі рішення виконкому №319 від 13.08.1975 року (а.с.22-28).
       Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Михайлівською сільрадою Апостолівського району від 05.04.1989 року, мовою оригіналу: " ОСОБА_5 " померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1 (а.с.29).
       Відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садибних будинків від 22.02.2008 року рішенням державної приймальної комісії пред`явлений до прийняття закінчений реконструкцією житловий будинок по АДРЕСА_1 було прийнято в експлуатацію (а.с.30-33).
       Рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №233 від 10.04.2008 року ОСОБА_1 було узаконено реконструкцію житлового будинку по АДРЕСА_1 , яку виконано шляхом добудови з південної сторони будинку розміром 4,4*7,98 м., в зв`язку з чим збільшена загальна площа будинку з 44,9 кв.м. (а.с.34).
       З довідок, наданих позивачем вбачається, що він не має заборгованості по комунальним платежам за водопостачання, електроенергію, газопостачання та вивезення і захоронення твердих побутових відходів (а.с.35-38).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу під час реєстрації права власності на 7/9 частин житлового будинку було відомо, що ОСОБА_3 є власником іншої 2/9 частини спірного будинку, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач знав про те, що володіє чужим нерухомим майном, тому давність володіння в даному випадку не є добросовісною в розумінні ст. 344 ЦК України. 
       Крім того, позивачем не доведено факт наявності чи відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , яка є власником частини спірного домоволодіння, та чи звертались вони (спадкоємці у разі наявності) з заявою про прийняття спадщини після її смерті. 
       Також судом першої інстанції враховано відсутність доказів того, що (мовою оригіналу) " ОСОБА_5 ", яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис №1 (а.с.29) є однією і тією ж особою, що вказана як власник 2/9 частини спірного домоволодіння в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме (мовою оригіналу) " ОСОБА_3 " (а.с.21), оскільки наявна розбіжність у прізвищах. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.
       З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.
       Як роз`яснено у пунктах 9,11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке:
       - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
       - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
       Згідно з положеннями ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.
       З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.
       Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.
       Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.
       У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, договір), а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.
       Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого – відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.
       Оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачу під час реєстрації права власності на 7/9 частин житлового будинку було відомо, що ОСОБА_3 є власником іншої 2/9 частини спірного будинку, таке виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому суд вірно відмовив у позові.
       Вирішуючи спір, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
       Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.
       Доводи скарги позивача фактично зводяться до незгоди апелянта із мотивами судового рішення, які наведені в його обґрунтування, а також переоцінки доказів, проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
       Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2019 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.
       Судді: