ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1510/20 Справа № 191/1443/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гречко Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року         Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
                за участю секретаря – Лященко С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Укрпошта”, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу
за апеляційною скаргою  Акціонерного товариства “Укрпошта”
на  рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року,-
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 04 березня 2016 року її було прийнято на роботу листоношею 3 класу відділу поштового зв`язку Синельникове-1 Центр поштового зв`язку №3 Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта». 28 січня 2017 року її було звільнено з роботи за власним бажанням, однак у день звільнення трудову книжку позивачу не видали і тільки через значний час вона отримала трудову книжку, в якій, як було виявлено, запис про звільнення відсутній. Позивач неодноразово зверталася до керівництва товариства з заявою про видачу їй належним чином оформлену трудову книжку, однак жодної відповіді не отримала. Вважає, що незаконними діями відповідача порушено її права і просить суд зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» внести в трудову книжку АХ НОМЕР_1 , видану 04 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 , запис про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з дня пред`явлення рішення суду у даній справі, що набрало законної сили, до виконання, а також стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Дніпропетровської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», на користь ОСОБА_1 , середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2017 року до дня внесення в її трудову книжку відповідного запису про звільнення із розрахунку по 134 (сто тридцять чотири) грн. 60 коп. за кожний день вимушеного прогулу (том 1 а.с. 1,13,26,183, том 2 а.с. 61).

Рішенням   Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені в повному обсязі.
Зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Укрпошта» внести в трудову книжку НОМЕР_2 , видану 04 березня 2016 року на ім`я ОСОБА_1 , запис про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з дня пред`явлення рішення суду у даній справі, що набрало законної сили, до виконання.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» в особі Дніпропетровської дирекції Публічного акціонерного товариства «Укрпошта», на користь ОСОБА_1 , середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу за період з 29 січня 2017 року до дня внесення в її трудову книжку відповідного запису про звільнення із розрахунку 134 (сто тридцять чотири) грн. 60 коп. за кожний день вимушеного прогулу.
Допущено негайне виконання стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць (том 2 а.с. 66-67). 

В апеляційній скарзі АТ “Укрпошта” посилаючись на те, що судом 1 інстанції не встановлені фактичні обставини справи, просить рішення суду скасувати (том 2 а.с.98-100).
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначив, що апеляційна скарга є некоректною і не підлягає задоволенню з огляду на положення ч.1 ст. 367 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до наказу (розпорядження) №216-к про прийом на роботу від 04 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 була прийнята на роботу 04 березня 2017 року на посаду листоноші 3 кл. відділу поштового зв`язку Синельникове-1 Центр поштового зв`язку №3 Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта».
Згідно наказу №265-к від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи за власним бажанням 28 січня 2017 року.
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 , вбачається, що в ній мається запис про прийняття позивача на роботу 04 березня 2017 року на посаду листоноші 3 кл. відділу поштового зв`язку Синельникове-1 Центр поштового зв`язку №3 Дніпропетровської дирекції ПАТ «Укрпошта».
Судом також встановлено, що трудова книжка не містить запису щодо її звільнення з роботи, хоча вона перебуває на руках у позивача, що підтверджує факт її видачі відповідачем позивачеві без належного оформлення, тобто без внесення запису про звільнення позивача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд 1 інстанції виходив з їх доведності та обґрунтованості.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Однак рішення суду 1 інстанції не відповідає вищезазначеним вимогам.

Згідно ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.
Частинами 1 та 3 ст. 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 23 КЗпП України визначено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Згідно ч. 1 ст. 38 КзпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Статтею 48 КЗпП України та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, зазначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Згідно п. 4.1. Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

На виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року АТ “Укрпошта” надало наступні докази: 
- витяг Журналу обліку та руху трудових книжок Центру поштового зв`язку №3;
- витяг журналу обліку наказів по особовому складу Центру поштового зв`язку №3;
- особову картку працівника;
- копію наказу № 216-к від 04.03.2016 про прийняття на роботу;
- копію заяви про звільнення від 14.01.2017;
- копію наказу №265-к від 24.01.2017 про припинення трудового договору;
- витяг трудової книжки про звільнення;
- довідку про заробітну плату від 19.02.2020 № 03-143-275.

Апеляційним судом з наданих доказів встановлено, що 14 січня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до начальника васильківського ЧПЗ-3 з заявою про звільнення її за власним бажанням.
Згідно копії наказу №265-к від 24 січня 2017 року ОСОБА_1 звільнено з 28 січня 2017 року з посади листоноші 1кл. За власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Цього ж дня ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом.
Із копії трудової книжки вбачається, що 28.01.2017 року внесено запис про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, запис вчинено на підставі Наказу №265-к від 24.01.2017 року.
З витягу журналу обліку та руху трудових книжок Центру поштового зв`язку №3 вбачається, що ОСОБА_1 28 січня 2017 року отримала трудову книжку серії НОМЕР_2 на підставі наказу № 265-к.
       
Таким чином, позовні вимоги належними доказами не підтверджено, позивачем на виконання вимог ст. ст. 81, 77, 80 ЦПК України не надано належних, допустимих, достатніх доказів тих обставин на які вона посилається в позовній заяві, навпаки її твердження спростовано доказами, наданими відповідачем.

Враховуючи вище викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання відповідача внести запис про її звільнення є безпідставними та задоволенню не підлягають, а відповідно висновки суду з вказаного приводу є передчасними та такими, що зроблені без належного дослідження відповідних доказів, що призвело до неправильного вирішення питання по суті. 
Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача заробітної плати за весь час вимушеного прогулу є похідними від першої позовної вимоги, а тому є такими, що також задоволенню не підлягають.

Отже, вирішуючи спір, суд 1ї інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносин, а тому оскаржуване судове рішення не може вважатися законним та обґрунтованим, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Укрпошта”, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим судове рішення слід скасувати, а у задоволенні позову — відмовити, з вищезазначених підстав. 
       
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Укрпошта” - задовольнити. 

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2019 року — скасувати.

У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Укрпошта”, третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу — відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: