П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/2686/19	
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді - доповідача - Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,
за участю секретаря – Худика С.А.,
за участю представника  відповідача – Поворознюк І.В.,
за участю апелянта - Холодного А.О.,
за участю представника апелянта – Грабленка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області (далі – відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати  - Наказ ГУНП в Миколаївській області № 765 від 24.07.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області» та Наказ № 313о/с від 05.08.2019 року «Про звільнення зі служби в поліції майора поліції ОСОБА_1 за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби)». Також позивач просив поновити його на посаді заступника начальника відділення Березанського ВП ГУНП в Миколаївській області та стягнути з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 грошове утримання за час вимушеного прогулу. 
В обґрунтування позову зазначив про протиправність оскаржуваних наказів, оскільки станом на день їх прийняття та на день звернення до суду з даним адміністративним позовом обвинувального вироку відносно позивача не було та всі обставини, що викладені у вищезазначених наказах та у висновку службового розслідування є тільки припущеннями і які, на думку позивача, достовірно не встановлені, а отже не є підставою для звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення. Також, позивач зазначав про те, що  під час винесення наказу № 313о/с від 05.08.2019 року про його звільнення зі служби в поліції, він перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області», що підтверджується довідкою від 12.08.2019р. № 2182 про тимчасову непрацездатність поліцейського, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваного наказу та поновлення позивача на раніше займаній посаді.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року та прийняти нове - про задоволення позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилаючись на доводи, які ідентичні доводам викладеним у позовній заяві, зазначав про те, що відповідачем звільнено його з поліції за відсутності беззаперечних доказів вчинення ним дисциплінарного проступку та за наявності порушеного кримінального провадження, в якому не ухвалено обвинувального вироку. На думку апелянта, відповідачем при його звільненні, було порушено необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані застосовані заходи дисциплінарного впливу. Крім того, апелянт наголошував на тому, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що на момент звільнення він знаходився на стаціонарному лікуванні.
Відповідач, ГУНП в Миколаївській області, у відзиві на апеляційну скаргу зазначав про те, що позивачем було грубо порушено вимоги п. п. 1, 2, ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України та Присяги поліцейського. Так, безвідповідальне відношення до виконання службових обов`язків, що виразилося у вступі в неділові стосунки з приватним підприємцем, вимаганні та отриманні від останнього неправомірної вигоди за не вживання заходів, направлених на виявлення адміністративних правопорушень у торгівельній діяльності, призвели до звернення вказаної особи із заявою до прокуратури, внесення відомостей до ЄРДР та оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, внаслідок чого наведені події набули суспільного резонансу та негативно вплинули на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції. У зв`язку з викладеним, відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 - відмовити, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019  року - залишити без змін.
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 з 20.11.2000 року проходив службу в органах внутрішніх справ та Національній поліції та має спеціальне звання майор поліції.
З 02.01.2018 року ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції на посаді заступника начальника Березанського відділення поліції Очаківського відділу поліції Головного управління Національної поліції Миколаївської області.
19.06.2019 року військовою прокуратурою Південного гарнізону зареєстровано в ЄРДР за № 42019150410000072 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відносно майора ОСОБА_1 
16.07.2019 року в м. Миколаєві, в рамках вищевказаного кримінального провадження, працівниками Миколаївського управління ДВБ НП України спільно з ТУ ДБР, затриманий ОСОБА_1 під час отримання ним неправомірної вигоди в сумі 1000 доларів США від приватного підприємця за не перешкоджання веденню господарською діяльності на узбережжі Чорного моря.
16.07.2019 року ОСОБА_1 затримано в порядку ст.208 КПК України.
17.07.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєні злочину передбаченого ч.3 ст.368 КК України –одержання службовою особою неправомірної вигоди.
17.07.2019 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №747 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», призначено за фактом можливих порушень службової дисципліни заступником начальника Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП майором поліції ОСОБА_1 службове розслідування (а.с.68).
24.07.2019 року начальником ГУНП в Миколаївській області затверджено висновок службового розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни з боку окремих працівників поліції Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП.
В ході службового розслідування було встановлено, що 16.07.2019р. до ГУНП в Миколаївській області з Березанського ВП надійшла інформація про затримання заступника начальника Березанського ВП майора поліції ОСОБА_1 за отримання неправомірної вигоди. Так, 19.06.2019р. військової прокуратурою Південного гарнізону зареєстровано в ЄРДР №42019150410000072 відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, відносно майора поліції ОСОБА_1 16.07.2019р. в м. Миколаєві, в рамках вищевказаного кримінального провадження, працівниками Миколаївського управління ДВБ НП України спільно з ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, затримано майора поліції ОСОБА_1 під час отримання ним неправомірної вигоди в сумі 1000 доларів США від приватного підприємця за не перешкоджання веденню господарської діяльності на узбережжі Чорного моря. ОСОБА_1 затримано в порядку ст.208 КПК України. Проаналізувавши процесуальні документи, які отримані під час проведення службового розслідування встановлено, що 19.06.2019р. у період часу з 13:40 по 14:30, діючи з умислом на щомісячне одержання неправомірної вигоди, з метою особистого збагачення, ОСОБА_1 встановив позаслужбові стосунки з ОСОБА_2 , що в подальшому призвело до виникнення надзвичайної події, яка нагетивно вплинула на авторитет поліції, виказав останньому вимогу надавати йому щомісячну неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів в сумі 2000 доларів США за вчинення та невчинення в інтересах останнього дій з використанням наданої йому влади та службового становища шляхом не вживання заходів, направлених на виявлення адміністративних правопорушень у торгівельній діяльності кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 та одна ніч», розташованого в с. Рибаківка, Березанского району, Миколаївської області та торгівельного кіоску у с. Лугове, Березанского району Миколаївської області, які здійснюють реалізацію товарів та алкогольних та тютюнових виробів без дозвільних документів із порушення вимог чинного законодавства України, фактичним власником яких є ОСОБА_2 .. 
Згідно висновків службового розслідування, 17.07.2019р. ОСОБА_3 оголошено про підозру у скоєнні злочину за ч.3 ст.368 КК України (одержання службовою особою неправомірної вигоди). 18.07.2019р. ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєві ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 13.09.2019р. та визначено розмір застави в сумі 350000 гривень.  Крім того, у висновку службового розслідування зазначена подія кваліфікована, як дисциплінарний проступок, який виразився в ігноруванні вимог ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, щодо зобов`язань бути вірним присяги поліцейського, утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також дій, які підривають авторитет Національної поліції України.
24.07.2019 року начальником ГУНП в Миколаївській області винесено наказ №765 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Березанського ВП Очаківського ВП ГУНП області», відповідно до якого, за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився в порушенні вимог ст.ст.2, 6, 8, 11, п.п. 1, 2 ст.18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», ст.1 Дисциплінарного статуту Національній поліції України, ч.1 ст.42 Закону України «Про запобігання корупції», розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, ігнорування Присяги та посадових інструкцій діяти відповідно до своїх функціональних (посадових) обов`язків, що призвело до низьких морально-ділових якостей, встановлення позаслужбових і неділових стосунків з цивільною особою та приховування інформації, яка має ознаки кримінального правопорушення, використання своїх службових повноважень і пов`язаних з цим можливостей для одержання неправомірної вигоди, не вжиття заходів припинення правопорушення, що як наслідком призвело до скоєння надзвичайної події за участі працівника поліції та до подальшого висвітленні події в ЗМІ, внесення відомостей до ЄРДР, повідомлення про підозру працівникові поліції у вчиненні кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції, враховуючи негативну службову характеристику, неналежне ставлення до служби, керуючи вимогами п.7.8 ст.19 Дисциплінарного статуту, майора поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.15).
Зазначений наказ реалізовано наказом від 05.08.2019 року  №313 о/с «По особовому складу» та майора поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (а.с.14).
Вважаючи протиправними вищенаведені накази відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, встановлені в акті службового розслідування, знайшли свої підтвердження. Саме порушення службової дисципліни та скоєння дисциплінарних проступків і стали підставою для прийняття оскаржуваних наказів. При цьому, вчинення дисциплінарного проступку є самостійною підставою для звільнення особи зі служби в поліції, та не потребує, у разі порушення відносно такої особи кримінального провадження, набрання вироком законної сили.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів частково погоджується з висновками суду, з таких мотивів.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року N3460-IV (надалі - Дисциплінарний статут), Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (надалі – Закон №580-VIII).
Частина 1 статті 8 Закону України від 02 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» зазначає : Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Обов`язки поліцейського, визначені ст.18 Закону №580-VIII, відповідно до вимог якої поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.
Частина 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію»: особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".
Пункт 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»: поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Згідно з положеннями ст.19 Закону №580-VIII, у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначає Дисциплінарний статут.
Частина 1 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, який набрав чинності 07.10.2018 року, встановлює, що службова дисципліна – дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Відповідно до ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України “Про Національну поліцію”, зобов`язує поліцейського:
1) бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України;
2) знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки;
3) поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень;
4) безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону;
5) вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника;
6) утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України;
7) утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижують честь і гідність людини;
8) знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку;
9) підтримувати рівень своєї підготовки (кваліфікації), необхідний для виконання службових повноважень;
10) берегти службове майно, забезпечувати належний стан зброї та спеціальних засобів;
11) поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень;
12) дотримуватися правил носіння однострою та знаків розрізнення;
13) сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції;
14) під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.
Відповідно до ст.11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
За правилами статті 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Стаття 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачає, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень:
1) зауваження;
2) догана;
3) сувора догана;
4) попередження про неповну службову відповідність;
5) пониження у спеціальному званні на один ступінь;
6) звільнення з посади;
7) звільнення із служби в поліції.
Пункт 6 частини 1 статті 77 Закону України “Про Національну поліцію” встановлює, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Так, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що єдиною та фактичною підставою його звільнення є притягнення до кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.368 ч.З КК України. Між тим, як зазначає апелянт, факт перебування в статусі підозрюваного у кримінальному провадженні не може свідчити про наявність його вини у скоєнні дисциплінарного проступку, оскільки в даному випадку наявність чи відсутність вини у скоєнні кримінального правопорушення може бути встановлена лише вироком суду, який набрав законної сили в межах кримінального провадження.
З цього приводу, колегія суддів зазначає, що існує усталена судова практика Верховного Суду, де висловлюється позиція, що вирішення питання про правомірність притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності передбачає необхідність з`ясувати саме наявність складу дисциплінарного проступку в його діяннях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію ці ж самі діяння отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.
Підставою для звільнення позивача зі служби в поліції стали обставини порушення ним службової дисципліни, тобто судом в межах розгляду цієї справи не досліджувалось питання наявності або відсутності вини в діях позивача щодо вчинення злочину, а надавалась правова оцінка обставинам наявності або відсутності вчинення ним дисциплінарного проступку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушенням Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Колегія суддів також зазначає, що реалізація дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни є окремою підставою для звільнення, яка не пов`язана із порушенням кримінальної справи та набрання чинності вироком суду. А наявність кримінального провадження, відкритого стосовно особи, яка проходить службу в поліції, не виключає можливості застосування стосовно цієї особи наслідків, передбачених пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію`у разі встановлення під час службового розслідування невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни. Наведений висновок, був висловлений у постановах Верховного Суду у справі № 815/4463/17 від 02.10.2018, № 815/4463/17 від 19.04.2019 р. № 802/ 1172/17- а від 25.04.2019 р.
Зазначені обставини повністю спростовують доводи апелянта щодо застосування до нього дисциплінарного стягнення за ознаками кримінального правопорушення, та вказують на неспроможність посилань на відсутність вироку щодо нього. 
Також колегія суддів зауважує, що згідно практики Європейського суду з прав людини, не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі “X. v. Austria” про неприйнятність заяви №9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі “C. v. the United Kingdom” про неприйнятність заяви № 11882/85). Більше того, гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі “Ringvold v. Norway”, заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, слід дійти висновку про правомірність звільнення позивача зі служби в поліції.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає про те, що оскаржуваний наказ про звільнення зі служби в поліції був винесений відповідачем у період, коли він знаходився на стаціонарному лікуванні.
Так, згідно наявної в матеріалах справи копії довідки ДУ «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Миколаївській області» від 12.08.2019р. № 2182 про тимчасову непрацездатність поліцейського позивач перебував у зазначеному закладу у стаціонарі з 29.07.2019р по 12.08.2019р. (а.с. 21). Крім того, матеріали справи містять виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 , яка також свідчить, що позивач перебував на стаціонарному лікуванні у період з 29.07.2019р. по 12.08.2019р. (а.с. 119).
Надаючи оцінку законності звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, колегія суддів зазначає таке.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що позивач повинен був довести до відома  керівництво про його перебування на стаціонарному лікуванні та згодом надати довідки про непрацездатність.
Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці.
Частинами 1 та 4 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади та звільнення із служби в поліції, застосовані до поліцейського, який перебуває у відпустці чи на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності), виконуються (реалізуються) після його прибуття до місця проходження служби.
Як було зазначено вище, матеріалами справи підтверджено, що згідно даних довідки №2182 від 12.08.2019 року позивач з 29.07.2019р по 12.08.2019р., включно, перебував на стаціонарному лікуванні, тобто був тимчасово непрацездатним. У той же час, він був звільнений зі служби з 05.08.2019 року, тобто в період хвороби.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом зміни дати звільнення, тобто після закінчення періоду непрацездатності, а саме: з 13 серпня 2019 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі № 823/798/17.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що резолютивна частина рішення суду першої інстанції має бути змінена, шляхом її викладення в іншій редакції, а саме: зміни наказу від 05.08.2019 року № 313 о/с в частині дати звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року – змінити, шляхом викладення його резолютивної частини в наступній редакції.
«Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового утримання за час вимушеного прогулу – задовольнити частково.
Змінити наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 05.08.2019 року № 313 о/с в частині дати звільнення ОСОБА_1 , вважати звільненим майора поліції ОСОБА_1 з 13 серпня 2019 року.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити».
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Дата складення повного судового рішення 11.06.2020р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.