ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 квітня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 404/5560/19(2-а/404/304/19)	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                      ОСОБА_1 

на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2020 року (головуючий суддя – Іванова Н.Ю.)  в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             поліцейського взводу патрульної поліції в м. Умань батальйону Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Мусатенка Володимира Олександровича

третя особа                                                   Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції

про                                                             скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда із позовом до поліцейського взводу патрульної поліції в м. Умань батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Мусатенка Володимира Олександровича (далі – Відповідач), третя особа - Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції (далі – Третя особа), в якому просив:
-          визнати неправомірними дії Відповідача, які полягали у винесенні постанови серії ЕАВ №1361180 від 25 липня 2019 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП;
-          визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАВ №1361180 від 25 липня 2019 року, винесену Відповідачем відносно Позивача про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та закрити провадження в справі.
В обґрунтування адміністративного позову Позивач, зокрема, зазначив, що оскаржувана постанова за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є незаконною та необґрунтованою, винесена із порушенням встановленого законом порядку та без врахування всіх обставин справи. 
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у задоволенні адміністративного позову відмовлено (а.с.84-87).
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, зокрема, виходив із того, що доводи позовної заяви є необґрунтованими та спростовуються наданими доказами.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі Позивач, із посиланням на порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов. 
Вимоги апеляційної скарги мотивовано, зокрема, тим, що той факт, що на відеозаписі чітко відображено державний номер транспортного засобу, його цифрові та буквені символи, що дають можливість його ідентифікувати, жодним чином не свідчить про порушення Позивачем Правил дорожнього руху. Позивач зазначає, що ним заперечується факт перевищення швидкості.
Третя особа подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила про те, що судом першої інстанції було повно досліджено докази і встановлено обставини у справі, оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що постановою серії ЕАВ №1361180 від 25 липня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, складеної молодшим лейтенантом поліції Мусатенком Володимиром Олександровичем, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 255 грн.
Зі змісту постанови вбачається, що Позивач, керуючи транспортним засобом Chevrolet Cruze, номерний знак НОМЕР_1 , 25 липня 2019 року о 09:04 годин рухався зі швидкістю 136 км. на год., чим перевищив встановлену швидкість руху на 26 км. Швидкість вимірювалась приладом Трукам ТС 000735, порушив п. 12.9 «б» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Відповідно до п. 12.9 «б» ПДР України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту и пункту 30.3 цих правил.
Згідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних до нього причин.
Як вбачається з матеріалів справи, суду надано роздруківку файлу 1564045297_VB000_0725_090137.jmf з пристрою ТгuСАМ № ТС000735 та відеодиск, на якому зафіксовано транспортний засіб Chevrolet Cruze, номерний знак НОМЕР_1 , яким керував Позивач зі швидкістю 136 км/год.
Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM отримав сертифікат затвердження типу вимірювальної техніки від 29 серпня 2012 року та зареєстрований в реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12, що підтверджується сертифікатом.
Згідно з експертним висновком НДЦ ТЕЗІС НТУУ КПІ механізми технічного захисту інформації лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 відповідають вимогам нормативних документів системи технічного захисту інформації в Україні, що підтверджується експертним висновком.
Відповідно до свідоцтва, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000340 відповідає встановленим законодавством вимогам та є придатним до застосування, що підтверджується експертним висновком.
Лазерний вимірювач швидкості TruCAM LTI 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості і, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому, враховується похибка приладу +- 2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCAM алгоритму фіксації підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCAM, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом.
Відповідно приписів ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення дотримання правил дорожнього руху, виявлення або фіксування правопорушення може застосовувати технічні прилади.
Як передбачено ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» основними повноваженнями поліції є, зокрема, виявлення та припинення адміністративних правопорушень, а також регулювання дорожнього руху та контроль за дотриманням Правил дорожньою руху його учасниками.
Оскаржуваною постановою Позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, яка передбачає відповідальність за порушення Правил дорожнього руху за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками,- тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Враховуючи обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно того, що посилання Позивача на неможливість встановити, що саме транспортний засіб, яким керував він, перевищив швидкість, є безпідставними, оскільки долучені до матеріалів справи докази відображають державний номер транспортного засобу, його цифрові та буквені символи, а отже дають можливість його ідентифікувати.
За таких обставин доведеним є вчинення Позивачем порушення Правил дорожнього руху, що обумовило притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про відмову у задоволенні адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 19 лютого 2020 року необхідно залишити без змін.
Доводи апеляційної скарги Позивача спростовуються дослідженими у справі доказами і не можуть бути підставою для скасування рішення суду, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -  залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 лютого 2020 року у справі №404/5560/19 (2-а/404/304/19) - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, відповідно до ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційному оскарженню не підлягає.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова