ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4184/20 Справа № 209/1400/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Багбая Є. Д. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого - Варенко О.П.,
суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження  у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання матері-пенсіонерки похилого віку,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є матір`ю відповідача - ОСОБА_1 , 1973 року народження. Також в неї є ще один син, 1972 року народження. З лютого 2008 року вона є пенсіонером та отримує пенсію, розмір якої станом на 01 березня 2019 року становить 1 669,55 грн, не працює. Зазначає про те, що вона проживає з відповідачем у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , отримує субсидію та сама сплачує комунальні послуги за користування квартирою. У відповідача виділений окремо свій особовий рахунок № НОМЕР_1 на житлову площу - 11,6 кв.м, та балкон площею 4,3 кв.м. у вищевказаній квартирі. Відповідач не сплачує за комунальні послуги, що ставить її в скрутне матеріальне становище. 
На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача на свою користь щомісячно аліменти на її утримання у фіксованій сумі 1 000 грн.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року цивільний позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти на її утримання, як матері у твердій грошовій сумі - 1 000,00 (одна тисяча гривень)
Рішення в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.
Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, відповідач просив скасувати заочне рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги не прийняв до уваги обставини, які мають значення для правильного вирішення спору, не встановив дійсного матеріального становища сторін та нагальної потреби позивачки у матеріальній допомозі з його сторони. 
Позивач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористалася.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є пенсіонером та потребує матеріальної допомоги від сина ОСОБА_1 , який згідно закону повинен утримувати її та має можливість надавати допомогу. 
Однак, з таким висновком та рішенням суду погодитись неможливо з наступних підстав. 
Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. 
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. 
При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, відповідно до роз`яснень, наданих у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»
Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 грудня 2019 року справа № 569/1274/16-ц, провадження № 61-24767св18.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно змісту позовної заяви у ОСОБА_2 є ще один син, 1972 року народження. Повну інформацію щодо анкетних даних другого сина, місця його проживання та взаємних стосунків матеріали справи не містять.
ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 зареєстровані та мешкають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_1 мешкає у меншій кімнаті - 11,6 кв.м. та має окремий особовий рахунок. Позивач мешкає у більшій кімнаті - 16,2 кв.м. також з окремим особовим рахунком. 
Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 01.08.2016 року посвідчено, що приміщення квартири спільного заселення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складає 57/100 часток квартири належить на праві приватної, спільної часткової власності ОСОБА_2 .
Розрахунок - повідомлення за комунальні послуги за березень 2019 року свідчить про те, що ОСОБА_2 користується правом на субсидію при оплаті зазначених послуг, про що також в позовній заяві зазначає позивач. 
Позивач не працює. Згідно пенсійного посвідчення ОСОБА_2 є пенсіонером, їй призначена пенсія за віком (а.с.9).
Згідно довідки ГУ ПФ України в Дніпропетровській області № 148/8 від 02.05.2019 року, ОСОБА_2 станом на квітень 2019 рік (на момент звернення з позовом) отримує пенсію у розмірі 2 827,63 грн (а.с.43).
Посилання позивача в позовній заяві на те, що розмір її пенсії станом на березень 2019 року складає 1 669,55 грн, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначене не підтверджується належними доказами, в той час як розмір пенсії у сумі 2 827,63 грн підтверджується довідкою пенсійного фонду.
Так, згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. 47,00 грн.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку.
Таким чином,  ОСОБА_2  отримує пенсію у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги відповідно до частини першої статті 202 СК України.
Враховуючи висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року (справа № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19), згідно яких при встановленні, чи потребують батьки матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі, при цьому, отримання матір`ю доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вона не потребує матеріальної допомоги, колегія суддів зауважує, що позивач отримуючи пенсію, користуючись правом на субсидію, не надала жодних належних доказів про те, що вона потребує матеріальної допомоги.
Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.
Доказів про те, що позивач потребує матеріальної допомоги через незадовільний станом здоров`я, у зв`язку з іншими життєвими обставинами або у зв`язку з відсутністю фізичної можливості бути працевлаштованою, матеріали справи не містять.
Вказані докази не були надані позивачем й до суду апеляційної інстанції.
Згідно матеріалів справи відповідач непрацевлаштований (а.с.85), має на утриманні дружину ОСОБА_3 , яка за станом здоров`я не працює, та неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.88). Доказів на спростування зазначених обставин позивачем не надано.
Також колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення, всупереч вимогам ч. 2 ст. 205 СК України, залишено поза увагою факт наявності у позивача ще одного сина та можливість одержання утримання від нього.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. 
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції не в повному обсязі з`ясував права та обов`язки учасників спору, обставини справи, що призвело до постановлення рішення, яке не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Згідно вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів з повнолітнього сина на утримання матері-пенсіонерки похилого віку- відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий: О.П.Варенко 

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова