Єдиний унікальний номер 225/7196/19 
Номер провадження 22-ц/804/1663/20        

                                                                                  

ПОСТАНОВА      
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И

11 червня 2020 року                                                                 м. Бахмут  

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,
суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 225/7196/19 за позовом комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради на заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 04 березня 2020 року (суддя Мигалевич В.В.),

в с т а н о в и в :

30 жовтня 2019 року комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк, в тому числі і квартири АДРЕСА_1 . В зазначеній вище квартирі зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак з 2018 року вони не проживають за вказаною вище адресою без поважних причин, догляд за квартирою не здійснюють, фактичне місце перебування відповідачів невідоме. З метою надання житла для заселення категорії пільговиків та осіб, потребуючих житла, на теперішній час виникла необхідність зняття вказаних вище осіб з реєстрації, оскільки вони втратили право на користування житловим приміщенням, бо не користуються ним тривалий час, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право на користування спірним житлом.
Заочним рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 04 березня 2020 року в задоволенні позову комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, відмовлено.
З вказаним рішенням не погодилось комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради та оскаржило його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення суду та постановите нове яким задовольнити позовні вимоги комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом ухвалено рішення з недотриманням норм матеріального та процесуального права, з не повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи. Судом не взято до уваги, що згідно актів обстеження встановлено, що в спірній квартирі відповідачі не проживають кілька років, так як виїхали до РФ, особистих речей відповідачів у квартирі немає, також відповідачі мають заборгованість зі сплати комунальних послуг.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачами не надано.
Представник позивача комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до частини  2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні не знайшло підтвердження відсутності відповідачів у спірній квартирі без поважних причин, акти від 20 березня 2019 року, 18 жовтня 2019 року та 18 лютого 2020 року лише фіксують їх відсутність у спірному житловому приміщенні, але не доводять факт відсутності відповідачів понад строки у житловому приміщенні без поважних причин встановлених статтею 71 ЖК України.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком вуду першої інстанції.
Постановою Верховної ради України №984-VIII від 04 лютого 2016 року місто Дзержинськ перейменовано в місто Торецьк Донецької області.
Рішенням Дзержинської міської ради № 6/79-14 від 26 лютого 2016 року «Дзержинську міську раду» перейменовано в «Торецьку міську раду».
Рішенням Торецької міської ради від 25 березня 2016 року № 6/80-30 перейменовано Дзержинське комунальне підприємство «Дзержинськжитлосервіс» на Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , 1954 року народження, та ОСОБА_2 , 1951 року народження, зареєстровані в двокімнатній квартирі АДРЕСА_1 .
Згідно з актами, складеними позивачем від 20 березня 2019 року, від 18 жовтня 2019 року та від 18 лютого 2020 року, з 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають у спірному жилому приміщенні, догляд за квартирою не здійснюють. Виїхали до Російської Федерації.
Відповідно до довідки ПП «Техноком» борг ОСОБА_1 по квартплаті на 01 лютого 2019 року складає 632,94 грн., довідки ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за централізоване опалення за адресою АДРЕСА_1 складає 3121,21 грн.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Правову підставу визнання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою, позивач зазначив статтю 71 ЖК України.
За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року № 2 у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. 
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
З обставин справи, встановлених судом першої інстанції, вбачається, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані в спірній квартирі.
Суд першої інстанції, посилаючись на акти житлової організації від 20 березня 2019 року, від 18 жовтня 2019 року та від 18 лютого 2020 року (а.с.8,9,40), обґрунтовано зазначив, що акти лише фіксують відсутність відповідачів у спірному житловому приміщенні, але не доводять факт відсутності відповідачів понад строки у житловому приміщенні без поважних причин, встановлених статтею 71 ЖК України. Інших доказів, які б доводили факт відсутності відповідачів понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин, матеріали справи не містять.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що факт не проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спірній квартирі з 2018 року доведений, особисті речі відповідачів відсутні, маються борги за комунальні послуги.
Проте відсутність речей відповідачів в житловому приміщенні, в якому зареєстровані відповідачі, не є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням, на підставі статті 71 ЖК України.
Крім того, доказів на підтвердження того, що у відповідачів існує інше постійне місце проживання, окрім спірного, матеріали справи не містять.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на протязі кількох років не сплачували комунальні платежі за квартиру, колегія суддів відхиляє, оскільки факт несплати комунальних платежів за квартиру не має наслідком позбавлення права користування нею.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.
Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 04 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року

Судді І.В. Кішкіна

                                                                                          Л.П . Никифоряк

                                                                                          Г.В. Новікова