ПОСТАНОВА
Іменем України

08 квітня 2020 року 
Київ
справа №820/1480/16
адміністративне провадження №К/9901/10432/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Бевзенка  В.М.,  Данилевич Н.А., 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції адміністративну справу №     820/1480/16
за позовом     Державної фінансової інспекції в Харківській області до Відділу освіти Близнюківської районної державної реєстрації про стягнення суми
за касаційною скаргою Державної фінансової інспекції в Харківській області
на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016     року, прийняту в складі головуючого судді Тітова О.М.,
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016     року, постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Бартош     Н.С., суддів: Старосуд     М.І., Донець Л.О.,

УСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог
1.          У березні 2016 року Державна фінансова інспекція в Харківській області (далі - позивач, Фінінспекція) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу освіти Близнюківської районної державної адміністрації (далі - відповідач, Відділ освіти), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила стягнути з відповідача кошти в сумі 15     981,68 грн, до місцевого бюджету Близнюківського району р/р №     31418535700060 одержувач УДКСУ у Близнюківському районі, код одержувача - 38029801, банк одержувача УДКСУ у Харківській області, МФО банку одержувача - 851011.
2.          На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання пункту 7.4.1.1 Плану контрольно-ревізійної роботи Лозівської міжрайонної державної фінансової інспекції на III квартал року та звернення начальника Відділу освіти Близнюківської РДА від 07 травня 2015 року №01-18/887, Лозівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Відділу освіти Близнюківської районної державної адміністрації за період з 01 травня 2014 року по 30 червня 2015 року. За результатами ревізії складений акт від 17 серпня 2015 року №     760-15/008, який підписаний 20 серпня 2015 року без заперечень. 
2.1.          На підставі пункту 1 частини першої статті 8, пункту 7 статті 10, частини другої статті 15 Закону України «Про основі засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», підпункту 15 пункту 6 Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року № 550, начальникові Відділу освіти Близнюківської районної державної адміністрації було пред`явлено вимогу від 27 серпня 2015 року № 760-10/1637 щодо усунення порушень в строк до 25 вересня 2015 року. До теперішнього часу залишається не усунутим фінансове порушення на загальну суму 15     981,68 грн, а саме зайве списання паливо-мастильних матеріалів на зазначену суму, що є порушенням наказу Міністерства інфраструктури України від 24 січня 2012 року № 36 «Про затвердження змін до норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті» (далі - Наказ №     36), що призвело до збитків на вказану суму.
3.          Представник відповідача в судове засідання не прибув, був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, правом надати заперечення не скористався.

ІІ. Установлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи
4.          У липні     -     серпні 2015 року Лозівською міжрайонною державною фінансовою інспекцією проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Відділу освіти Близнюківської районної державної адміністрації за період з 01 травня 2014     року по 30 червня 2015 року. За результатами ревізії складено акт від 17 серпня 2015 року № 760-15/08.
5.          У ході ревізії посадовою особою контролюючого органу виявлено порушення, зокрема дотримання норм списання палива і мастильних матеріалів за період з 01     травня 2014 року по 30 червня 2015 року на загальну суму 15     981 грн.
6.          Під час ревізії установлено, що Відділ освіти здійснював зайве списання палива відповідно до наказу Відділу освіти Близнюківської РДА від 30 серпня 2013     року №     223а «Про затвердження норм витрати пального автотранспортом відділу освіти Близнюківської райдержадміністрації Харківської області» із розрахунку, зокрема, для автобуса Богдан А 092S4 , 22 л. на 100 км. 
7.          На підставі акта ревізії від 17 серпня 2015 року № 760-15/08, Державною фінансовою інспекцією в Харківській області винесено вимогу про усунення порушень Відділом освіти Близнюківської районної державної адміністрації від 27     серпня 2015 року № 76010/1637, якою відповідача зобов`язано усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку, а саме: зайве списання паливо-мастильних матеріалів на суму 15     981,68 грн в строк до 25 вересня 2015 року.
8.          Судами попередніх інстанцій установлено, що склад правопорушення доводився позивачем на підставі того, що згідно наказу Міністерства інфраструктури України від 24     січня 2012 року № 36 «Про затвердження змін до норм витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті", яким внесено зміни до наказу Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року №     43 витрата палива на 100     км пробігу для автобуса "Богдан" складає 17,75 літри.
9.          Крім того, позивач зазначив, що за технічними характеристикам автобуса Богдан мінімальна контрольна витрата з технічно припустимою максимальною масою і з постійною швидкістю 60 км/год складає 13 л/100 км, а контрольна витрата палива з технічно припустимою максимальною масою в міському циклі - 22,5     л/100 км.
10.          Під час судового розгляду судами попередніх інстанцій установлено, що на балансі Відділу освіти Близнюківської районної державної реєстрації станом на 01     липня 2015 року обліковується 15 одиниць власних транспортних засобів, з яких 13 одиниць призначені для перевезення школярів, серед інших - автобус «Богдан А092S4» (модель двигуна - 4 HК1 -XS ISUZU, Євро 3).
11.          Згідно з даними, наведеними у технічноиу паспорті на автобус, який належить відповідачу та для якого визначалися норми витрат пального, контрольна витрата палива з технічно припустимою максимальною масою в міському циклі є 22,5л/100 км.
12.          Згідно Таблиці А 4.2 Додатку 1 до наказу № 36 від 24 січня 2012 року норма витрат палива для автобуса «Богдан А-091» складає 16,3л/100км. (без урахування коефіцієнтів та з експлуатаційних факторів).

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
13.          Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
14.          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено склад правопорушення як підстави для стягнення збитків, оскільки наказом №     36 від 24 січня 2012 року, на який посилався позивач, передбачена норма витрат пального встановлена для автобуса «Богдан А-091» (модель двигуна - 4HG1), в той час як відповідачем експлуатується автобус «Богдан А092S4» (модель двигуна - 4 HК1 -XS ISUZU, Євро 3), інших розрахунків норм витрат палива позивачем не наведено.

ІV. Касаційне оскарження
15.          Не погодившись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, яку зареєстровано 21 листопада 2016 року. 
16.          У касаційній скарзі позивач зазначає, що ним під час перевірки застосовано Наказ №     43 (зі змінами, внесеними наказом №     36) із застосуванням підвищуючих коефіцієнтів по списанню пального. На думку позивача, судами попередніх інстанцій безпідставно взято до уваги наказ від 30 серпня 2013 року №     223, яким відповідачем визначено витрати палива для автобуса Богдан А 092S4 , оскільки він не враховує зміни, внесені до наказу №     43.
17.          У зв`язку із зазначеним позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
18.          Касаційна скарга позивача не містить прохання про розгляд справи за участі його представника.
19.          10 січня 2017 року ухвалою Вищого адміністративного суду України відкрито провадження за касаційною скаргою та витребувано з Харківського окружного адміністративного суду справу №820/1480/16 (суддя-доповідач Калашнікова     О.     В.).
20.          29 січня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу між суддями справу №820/1480/16 передано до Верховного Суду (суддя-доповідач Гончарова     І.     А.)
21.          21 січня 2020 року розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду №     108/0/78-20 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі зміною Спеціалізації суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді та судових палат Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду, що унеможливлює участь судді-доповідача Гончарової     І.     А. у розгляді справ, категорії яких віднесені до спеціалізації іншої судової палати у зв`язку зі змінами.
22.          Протоколом повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 21 січня 2020 року визначено склад суду: головуючого суддю Шевцову Н. В., суддів Бевзенка В. М., Данилевич Н. А.
23.          Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив (заперечення) на касаційну скаргу не надійшли.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування
24.          Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
25.          Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
26.          За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
27.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
28.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
29.          Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року № 2939-XII (далі - Закон №     2939-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).
30.          Частиною першої статті 2 Закону №     2939-ХІІ визначено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
31.          На підставі статті 10 Закону №     2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надається право, зокрема: 
-          пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства (Пункт     7);
-          порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (Пункт 8);
-          звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (Пункт 10);
-          при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку (Пункт 13);
-          порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях (пункт     15).
32.           Частиною другою статті 15 Закону №2939-ХІІ установлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.
33.          Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 499/2011 визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (далі - Міністр), входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
34.          Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об`єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).
35.          Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).
36.          Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів (підпункт 4 пункту 4 Положення).
37.          Постановою Кабінету Міністрів України від  6 серпня 2014 року № 310 затверджено Положення про Державну фінансову інспекцію України, згідно з яким Держфінінспекція для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15 пункту 6); вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені під час проведення ревізій приховані, занижені валютні та інші платежі, порушувати перед відповідними державними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування у разі, коли отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням законодавства (підпункт 17 пункту 6); порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18 пункту 6); у разі виявлення збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.
38.          Процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб`єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно, а на підставі рішення суду - в інших суб`єктів господарювання, визначено Порядком проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 року №550 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
39.          Наказом Міністерства транспорту України від 10 лютого 1998 року №     43 (зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства інфраструктури України №     36 від 24 січня 2012 року) затверджено Норми витрат палива і мастильних матеріалів на автомобільному транспорті.
40.          Відповідно до пункту 1.1. розділу 1 Наказу №     43 для автомобілів встановлюються такі види норм витрат палива:
- базова лінійна норма на пробіг автомобіля - на 100 км;
- норма на виконання транспортної роботи (враховує додаткові витрати палива при русі автомобіля з вантажем) - на 100 тонно-кілометрів (т·км);
- норма на одну тонну спорядженої маси Hg     (враховує додаткові витрати палива при зміні спорядженої маси автомобіля, причепа або напівпричепа);
- норма на їздку з вантажем (враховує збільшення витрат палива, пов`язане з маневруванням та виконанням операцій завантаження і розвантаження) - на одну їздку;
- норма на пробіг при виконанні спеціальної роботи - на 100 км;
- норма на роботу спеціального обладнання, встановленого на автомобілях, - на годину або на виконану операцію;
- базова норма на роботу автономного (незалежного) обігрівача - на одну годину його роботи.
41.          На підставі  пункту 1.2 розділу 1 базова лінійна норма Hs встановлюється, зокрема, для легкових автомобілів і автобусів (повна маса яких не перевищує 3,5 т) та самоскидів - з половиною навантаження; автобусів (повна маса яких перевищує 3,5 т) - з повним навантаженням (повною масою);
41.1.          Базові лінійні норми по типах автомобілів наведені в таблицях додатків А і Б в розрізі моделей (модифікацій) автомобілів в алфавітному порядку (за українським та латинським алфавітом).
41.2.          У зв`язку з тим, що більшість сучасних автомобілів мають багатоваріантне конструктивне виконання (комплектація однієї моделі автомобіля різними моделями двигуна, коробки передач, головної передачі, тощо), новорозроблені та переглянуті починаючи з 1997 року базові лінійні норми наведені в окремих таблицях з зазначенням технічних даних та особливостей конструктивного виконання моделей (модифікацій) транспортних засобів, які дозволяють їх ідентифікувати. Ці норми поширюються лише на моделі (модифікації) автомобілів з зазначеними технічними даними та особливостями конструктивного виконання.
42.          Положення розділу 3 наказу №     43 визначають коефіцієнти коригування норм витрат палива (їх підвищення), а зміст розділу 4 наказу №     43 визначає порядок здійснення розрахунку нормативних витрат палива для різних типів рухомого складу автомобільного транспорту.

VІ. Позиція Верховного Суду
43.          Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
44.          Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
45.          Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
46.          Аналіз наведених у пунктах 29-38 цього рішення правових норм дає підстави для висновку про те, що органу державного фінансового контролю надано повноваження здійснювати відповідний державний фінансовий контроль і в разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
47.          Вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольного об`єкта та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.
48.          Тобто, в органу державного фінансового контролю є право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних об`єктів, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.
49.          Законність та правильність обчислення розміру збитків може бути предметом перевірки у судовому порядку за позовом державного фінансового контролю про їх стягнення, а не у справі за позовом підконтрольного об`єкта про визнання вимоги протиправною.
50.          Зазначена правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, неодноразово висловленою у постановах, зокрема, від 07 жовтня 2014 року в справі № 21-368а14, від 14 жовтня 2014 року у справі №21-453а14, від 18     листопада 2014 року в справі №21-461а14, від 20 січня 2015 року в справі №21-601а14, від 27 січня 2015 року в справі № 21-436а14, від 10 лютого 2015 року в справі №21-632а14, від 15 квітня 2014 року в справах №№ 21-40а14, 21-63а14), від 29     травня 2017 року в справі №826/6304/16, від 23 лютого 2016 року в справі №818/1857/14 тощо.
51.          Аналогічні висновки щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №820/3534/16 і постановах Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 02 липня 2019 року в справі №826/2525/15, від 07 лютого 2020     року в справі №803/634/17 та від 14 лютого 2020 року в справі №825/3661/15-а та ін.
52.          Предметом позовних вимог у справі, що розглядається, є стягнення збитків, саме тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано перевірили обставини, з якими позивач пов`язує свою вимогу про стягнення збитків та визначає їх розмір.
53.          Судами попередніх інстанцій установлено, що на виконання вимог наказу №     43 відповідачем було затверджено норми витрати пального автотранспортом відділу освіти Близнюківської райдержадміністрації Харківської області» із розрахунку, зокрема, для Богдан А 092S4 , у розмірі 22 л. на 100 км. 
54.          За доводами позивача, такі норми витрати пального не враховують змін, які відбулися з прийняттям наказу №     36.
55.          Разом з тим, як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач, посилаючись на положення наказу №     36 не наводить конкретних розрахунків, а застосовує норму витрати пального 17,75 л/100. Судом апеляційної інстанції також установлено, що згідно Таблиці А 4.2 Додатку 1 до наказу № 36 від 24 січня 2012 року, на який посилається позивач, установлено лише базову лінійну норму витрат палива для автобуса «Богдан А-091», яка складає 16,3л/100км.
56.          Верховний Суд зазначає, що за положеннями наказу №     43 нормування витрат палива - це встановлення допустимої міри його споживання в певних умовах експлуатації автомобілів, для чого застосовуються базові лінійні норми, встановлені по моделях (модифікаціях) автомобілів, та система нормативів і коригуючих коефіцієнтів, які дозволяють враховувати виконану транспортну роботу, кліматичні, дорожні та інші умови експлуатації.
57.          Тобто, у таблицях, які є додатками до цього наказу, визначено лише базові лінійні норми витрат палива для окремих моделей (модифікацій), які підвищуються за рахунок коефіцієнтів - характер роботи, кліматичні, дорожні та інші умови експлуатації, тощо.
58.          У цій справі позивачем для обрахунку норм витрат палива використано величину, з невідомими складовими, крім того, у Таблиці А 4.2 Додатку 1 до наказу № 36 від 24 січня 2012 року встановлено лише норму витрат палива для автобуса «Богдан А-091», яка складає 16,3л/100 км, хоча відповідач експлуатував Богдан А 092S4. 
59.          Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що відповідач не довів обґрунтованість встановлення в ході проведення ревізії факту завищення підконтрольною установою норми витрат пального, як підстави цього позову про відшкодування збитків, отже такі вимоги є безпідставними. При цьому Верховний Суд враховує, що норма витрат палива, яку затвердив відповідач наказом від 30 серпня 2013 року №     223а «Про затвердження норм витрати пального автотранспортом відділу освіти Близнюківської райдержадміністрації Харківської області» відповідає технічним характеристикам, наданим заводом-виробником.
60.          Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що відповідачем не застосовано норми наказу №     43 (зі змінами) є безпідставним, оскільки ні в акті ревізії, ні в судах попередніх інстанцій, ні в касаційній скарзі він не навів в чому саме полягала така невідповідність і як це вплинуло на розмір збитків. Стверджуючи в касаційній скарзі, що відповідач повинен був списувати пальне із розрахунку 17,75     л/100 км, позивач знову ж таки жодним чином не обґрунтовує свої розрахунки. 
61.          За встановлених обставин Верховний Суд визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій, в межах доводів касаційної скарги, не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень, внаслідок чого касаційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

VІІ. Судові витрати
62.          З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.     Касаційну скаргу Державної фінансової інспекції в Харківській області залишити без задоволення.

2.     Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016     року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 25     жовтня 2016     року в справі №     820/1480/16 залишити без змін.

3.     Судові витрати розподілу не підлягають.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                Н.     В.     Шевцова

Судді:                                                                                           В.     М.     Бевзенко

                                                                                                    Н.     А.     Данилевич