УХВАЛА        
 
18 травня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 419/754/19
 
провадження № 61-7713ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного сумісного майна,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:
-           встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_2 як чоловіка та жінки з 2012 року по липень 2016 року; 
-          визнати автомобіль марки «Nissan Patrol», державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності її та                     ОСОБА_2 ;
-          визначити її право на частку спільної сумісної власності на автомобіль марки «Nissan Patrol», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 3/5; 
-          розділити спільне сумісне майно, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь майнову компенсацію за 3/5 частки майна, у розмірі                  160 800 грн, в порядку поділу спільного сумісного майна.
 
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від                  21 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та                   ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01 лютого 2012 року по 01 липня 2016 року.
Визнано автомобіль марки «Nissan Patrol», 1999 року випуску, кузов                       № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначивши частку ОСОБА_1 у власності на даний автомобіль у розмірі 1/2.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Постановою Луганського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від                      21 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
У травні 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Луганського апеляційного суду від      01 квітня 2020 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 21 листопада 2019 року.
 
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на те, що на її утриманні перебуває малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач, який ухиляється від сплати аліментів, у підтвердження чого надає копії рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 20 грудня               2018 року та постанови Луганського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року в справі № 419/3231/18 за позовом ОСОБА_1 до                 ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Крім того, зазначає, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання касаційної скарги, перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік, в підтвердження чого надає довідку Пенсійного фонду України про нараховану заробітну плату за період з січня по грудень 2019 року, з якої вбачається, що річний дохід заявника за 2019 рік становить 24 652 грн 80 коп.

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
 
Статтею 8 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови, що розмір судового збору перевищує                            5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або якщо позивачами є батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
 
З огляду на те, що інформація щодо майнового стану                                    ОСОБА_1 підтверджується наданими доказами, та виходячи з того, що розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання цієї касаційної скарги, перевищує 5 відсотків розміру її річного доходу за попередній календарний рік, клопотання про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від                       06 квітня 2020 року в справі № 641/7033/18, 13 квітня 2020 року в справі № 202/763/17, від 24 квітня 2020 року в справі № 554/2491/17 (пункт                  1 частини другої статті 389 ЦПК України). Крім того, посилається на те, що апеляційним судом встановлені обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, стаття 411 ЦПК України).
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                    2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Касаційна скарга подана у передбачений статтею 390 ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.   
 
Керуючись статтями 136, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
                                                        
УХВАЛИВ :
 
Клопотання  ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задовольнити.
 
Звільнити  ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати з Новоайдарського районного суду Луганської області справу № 419/754/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного сумісного майна.
 
Надіслати учаснику справи копію касаційної скарги та додані до неї                      документи, роз`яснити його право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. С. Жданова  	
 	В. М. Ігнатенко  	
 	В. О. Кузнєцов