ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року	Львів	Справа № 500/2775/19 пров. № А/857/4042/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Затолочного В.С. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Хомича О.Р.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Куля Є.Є.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.03.2020р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, повернення сплаченої фінансової гарантії (суддя суду І інстанції: Подлісна І.М., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 00 хв. 02.03.2020р., м.Тернопіль; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 04.03.2020р.), -

В С Т А Н О В И В:

05.12.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Тернопільської митниці ДФС № UA403000/2019/002768/2 від 27.11.2019р. про коригування митної вартості товарів; зобов`язати відповідача повернути йому фінансову гарантію в сумі 14761 грн 12 коп., сплачену при поданні митної декларації /МД/ № UA403030/2019/022193 від 28.11.2019р. (а.с.4-10).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.1).

Ухвалою суду від 14.01.2020р. проведено заміну відповідача Тернопільської митниці ДФС його правонаступником – Галицькою митницею Держмитслужби (а.с.51-59, 62).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.03.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано рішення Тернопільської митниці ДФС № UA403000/2019/002768/2 від 27.11.2019р. про коригування митної вартості товарів; зобов`язано Галицьку митницю Держмитслужби повернути ОСОБА_1 фінансову гарантію в сумі 14761 грн. 12 коп., сплачену при поданні МД № UA403030/2019/022193 від 28.11.2019р.; cтягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1536 грн. 80 коп., сплачений згідно квитанції № 0.0.1543071084.1 від 04.12.2019р. (а.с.83-88).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржила відповідач Галицька митниця Держмитслужби, яка в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення спору, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити повністю (а.с.92-102).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що апелянт дотримався усіх законодавчо встановлених процедур. Аналізуючи подані до митного оформлення документи, відповідачем виявлено, що декларантом для митного оформлення разом з митною декларацією були надані документи, які мали розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів, а тому суд неналежно дослідив докази по справі.
Для підтвердження митної вартості автомобіля до митного оформлення надано рахунок-фактуру (інвойс) № AТ027223 від 06.08.2019р. та не представлено банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару.
По причині наведеного відповідачем були витребувані додаткові документи: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі їх відсутності вказано на необхідність подання копії митної декларації країни відправлення та висновку про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією.
На вимогу митниці уповноваженою особою позивача було додатково надано копію транзитної декларації Австрії № 19АТ700000EVZLGVX3 від 26.09.2019р., банківський платіжний документ від 11.09.2019р та вказано на неможливість подання інших додаткових документів.
Разом з тим, у банківському платіжному документі від 11.09.2019р. відсутнє посилання на дату складання рахунку-фактури № AТ027223 від 06.08.2019р. Окрім цього, перерахунок коштів згідно даного платіжного документа проводився 11.09.2019р., однак за умовами виставленого продавцем рахунку-фактури кінцевий термін здійснення оплати становив 11.08.2019р.
Окрім цього, згідно з рахунком-фактурою країною відправлення є Франція, а на вимогу митного органу надано копію митної декларації країни відправлення – Австрії.
При цьому, митний орган не міг визначити вартість на базі ціни, встановленої експортером, у зв`язку з відсутністю її документального підтвердження, тому вартість визначалася на базі загального рівня цін на подібний товар.
Джерелом інформації для визначення митної вартості при винесенні рішення про коригування митної вартості використано рівень ціни, за який транспортний засіб відповідних марки, моделі, комплектації пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначений на підставі інформації про раніше визначену вартість, тобто, з урахуванням наявної у митниці інформації про оцінюваний товар за ЕМД № UA03010/2019/16918 від 22.11.2019р. на рівні 9350 євро.
Зважаючи на викладене вважає, що рішення про коригування митної вартості товару № UA403000/2019/002768/2 від 27.11.2019р. прийнято з дотриманням вимог чинного законодавства та не підлягає скасуванню.
Також вказує на передчасність звернення позивача до суду з позовною вимогою про повернення йому фінансової гарантії в сумі 14761 грн 12 коп., сплаченої при поданні МД № UA403030/2019/022193 від 28.11.2019р. та безпідставність задоволення такої судом з огляду на недотримання позивачем встановленого нормативними актами порядку повернення надмірно сплачених митних та інших платежів.

Позивачем ОСОБА_1 скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.125-132).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 придбав в компанії «Arval Trading» (La Ravoire bat.A, FR 74370 Metz Tessy, Франція) легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення -2015; робочий об`єм циліндрів двигуна -1968 куб.см., 110 кВт; тип двигуна - дизельний; бувший у користуванні; кількість місць для сидіння, включаючи водія - 5; колісна формула - 4x2, вартість якого склала 7603 євро.
З метою здійснення митного оформлення придбаного автомобіля та підтвердження митної вартості товару, уповноваженою особою позивача було подано до Тернопільської митниці ДФС електронну митну декларацію /МД/ типу ІМ40ДЕ № UA403030/2019/021398 від 19.11.2019р., згідно з якою заявлено митну вартість автомобіля в розмірі 7603 євро (а.с.39).
Митну вартість транспортного засобу визначено за основним методом - за ціною договору (вартість операції). В графі 42 митної декларації «ціна товару» декларантом вказано 7603 євро.
Декларантом одночасно із митною декларацією було надано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення, а саме:
рахунок-фактура (інвойс) № АТ027223 від 06.08.2019р. (а.с.15);
декларація про походження товару № A049194TV15 від 22.05.2019р.;
акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA209020/2019/61089 від 05.11.2019р.;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 22.05.2015р. (а.с.17);
внутрішній договір (контракт) доручення № ННХ022502 від 30.07.2019р.;
договір про надання послуг митного брокера № 280 від 07.12.2018р.;
паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні серії НОМЕР_3 від 23.07.2014р. (а.с.25);
інший некласифікований документ - інформація з аукціону від 06.08.2019р. (а.с.21);
фінансова гарантія у вигляді грошової застави № 0.0.1512802928.1 від 04.11.2019р.;
сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.005.065892-19 від 15.11.2019р.;
паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України FV527344 від 24.06.2019р.
Під час автоматизованого контролю із застосуванням системи управління ризиками відповідно до Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затв. наказом Міністерства фінансів України № 684 від 31.07.2015р., автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» було згенеровано форми митного контролю:
103-1 «Перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в Єдиній автоматизованій інформаційній системі митних органів України (ЄАІС) Держмитслужби»; 
105-2 «Контроль правильності визначення митної вартості товарів»;
106-2 «Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів»;
Під час здійснення митного оформлення товару посадова особа митного органу дійшла висновку про те, що документи, подані для підтвердження митної вартості, містять розбіжності та не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом. При цьому, за результатом опрацювання згенерованих профілів ризику встановлено, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої, у тому числі, із зовнішніх джерел.
За таких умов митним органом розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронних повідомлень про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару згідно ч.2 ст.53 Митного кодексу /МК/ України, таких як: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару; якщо здійснено страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, транспортні (перевізні документи), а також документи, що містять відомості про вартість перевезення. У разі їх відсутності вказано на необхідність подання копії митної декларації країни відправлення та висновку про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією (а.с.42).
На вимогу митного органу уповноваженою особою позивача надано копію транзитної митної декларації країни відправлення № 19АТ700000ЕVZLGVХ3 від 26.09.2019р. (а.с.23-24), банківський документ від 11.09.2019р. (а.с.19-20), інформацію з інтернет-аукціону, на якому був придбаний автомобіль (а.с.21), заяву від 25.11.2019р. про те, що страхування придбаного автомобіля не здійснювалось (а.с.22).
Також листом від 27.11.2019р. уповноваженою особою позивача повідомлено митницю про неможливість подання інших додаткових документів, крім тих, які були подані (а.с.44).
27.11.2019р. відповідач прийняв рішення № UA403000/2019/002768/2 про коригування митної вартості товарів (а.с.11).
У графі 33 цього рішення зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що в документах, поданих до митного оформлення, наявні розбіжності, а саме: в рахунку-фактурі наявне посилання на ордер, однак декларантом до митного оформлення не подано. В платіжному документі відсутнє посилання на рахунок-фактуру, а саме основні реквізити: номер та дата, що не дає змоги ідентифікувати такий документ з даною поставкою. Термін оплати зазначено в рахунку-фактурі до 11.08.2019р., однак до митного оформлення подано платіжку від 11.09.2019р., що не відповідає умовам рахунку-фактури. Не надано інформації про особу, яка придбавала товар на інтернет-аукціоні, що не дає змоги ідентифікувати фактуру та витяг з інтернет-аукціону. Не підтверджено операції з експорту, не подано копії митної декларації країни відправлення. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що згідно інформації, яка міститься на загальнодоступних інтернет-ресурсах, вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультацій та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч.2 ст.53 МК України, а саме: якщо здійснювалось страхування, страхові документи, та додаткові документи відповідно до ч.3 ст.53 МК України: копію митної декларації країни відправлення, висновок про вартісні характеристики підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень ч.4 ст.57 МК України дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положенням ст.ст.59-63 МК України. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст.64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, обрахованого згідно ЕМД № UA03010/2019/16918 від 22.11.2019р. на рівні 9350 євро.
Коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 403030/2019/01780 від 27.11.2019р. (а.с.12). У цій же картці відмови митний орган роз`яснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а саме, вказано на необхідність подання митної декларації на підставі рішення про коригування митної вартості № UA403000/2019/002768/2 від 27.11.2019р. з врахуванням строків, передбачених ст.263 МК України.
28.11.2019р. уповноваженою особою позивача подано МД № UA403030/2019/022193, за якою імпортований автомобіль випущено у вільний обіг з наданням гарантій відповідно до розділу Х МК України (а.с.13).

Розглядуваний спір стосується правомірності рішення відповідача щодо коригування митної вартості товарів та наявності підстав для повернення фінансової гарантії, сплаченої при поданні митної декларації.

Приймаючи рішення та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено тієї обставини, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значенні складових вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому, відповідачем безпідставно, в порушення ст.58 МК України, здійснено визначення митної вартості імпортованого транспортного засобу не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених ст.ст.59-63 МК України.

Висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявленого позову в повному обсязі колегія суддів вважає такими, що не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до МК України (в редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин):
ст.ст.49, 50 - митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
ч.1 ст.51, ч.1 ст.52 - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
ч.2 ст.52 - декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
ч.ч.1, 2 ст.54 - контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
ч.3 ст.54 - за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст.55 цього Кодексу.
ч.6 ст.54 - орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій – четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Таким чином, законодавець запропонував таку конструкцію регулювання митних відносин, якою визначається правильність визначення митної вартості декларантом, у випадку, якщо не доведено інше.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами ч.3 цієї ж статті у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Тобто митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Наведені приписи законодавства з питань митної справи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Ненаведення митним органом в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, право митного органу на витребування додаткових у декларанта документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) наявність розбіжностей у документах; 2) наявність ознак підробки документів; 3) відсутність у документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до роз`яснень, які наведені у постанові Пленуму ВАС України № 2 від 13.03.2017р. «Про Довідку щодо узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України в редакції від 13.03.2012 року», факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у ч.3 ст.53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.

Пунктом 2 ч.5 ст.54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Разом з тим, праву митного органу на витребування додаткових документів передує його обов`язок належним чином обґрунтувати наявність підстав вважати та належним чином обґрунтувати причини, з яких митна вартість не може бути перевірена на підставі документів, наданих декларантом разом із митною декларацією. 
Окрім цього, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст.53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач (декларант) для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи, які містять достатні відомості, які підтверджують числові значення складових митної вартості товару, а також відомості про ціну, що була сплачена за товар.
Із змісту представлених документів можна чітко та однозначно встановити вартість придбання ввезеного автомобіля, при цьому наявність будь-яких обставин, що є визначальними за цих умов та змінюють його вартість, відповідачем не доведено.
Зокрема, відповідно до рахунку-фактури № АТ027223 від 06.08.2019р. позивач ОСОБА_1 придбав у компанії «Arval Trading» (La Ravoire bat.A, FR 74370 Metz Tessy, Франція) легковий автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель PASSAT, номер кузова НОМЕР_1 , календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення -2015; робочий об`єм циліндрів двигуна - 1968 куб.см., 110 кВт; тип двигуна - дизельний; бувший у користуванні; кількість місць для сидіння включаючи водія - 5; колісна формула - 4x2, вартістю 7603 євро.
В матеріалах справи наявний платіжний документ від 11.09.2019р., яким підтверджується факт здійснення переказу ОСОБА_1 на рахунок компанії «Arval Trading» (La Ravoire bat.A, FR 74370 Metz Tessy, Франція) грошових коштів у розмірі 7603 євро, що відповідає вартості товару, зазначеній в рахунку-фактурі № АТ027223 від 06.08.2019р.
Вказані відомості співпадають з відомостями транзитної митної декларації країни відправлення № 19АТ700000ЕVZLGVХ3 від 26.09.2019р. щодо покупця та продавця, опису придбаного товару (транспортного засобу).
Покликання митного органу на неподання позивачем ордеру, на який є посилання в рахунку-фактурі, а саме зазначено «Purchase Order №0701758», колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно перекладу на українську мову рахунку-фактури № АТ027223 та інформацією з інтернет-аукціону, вказане є номером реєстрації замовлення позивача на придбання автомобіля на інтернет-аукціоні.
Стосовно доводів відповідача про відсутність в платіжному документі посилання на рахунок-фактуру, а саме її основні реквізити – номер та дату, що не дає змоги ідентифікувати такий документ за даною поставкою, колегія суддів зазначає, що в наданому до митного оформлення платіжному документі вказано таку ж суму грошових коштів, що і в рахунку-фактурі № АТ027223; зазначено номер цього рахунку-фактури, номерний знак та номер кузова (шасі) автомобіля, придбаного згідно цього рахунку-фактури, що свідчить про безпідставність тверджень про неможливість ідентифікації такого документу за даною поставкою.
Що стосується покликання митного органу на те, що термін оплати зазначено в рахунку-фактурі до 11.08.2019р., однак до митного оформлення подано платіжну квитанцію від 11.09.2019р., колегія суддів вказує на те, що вказана обставина не може свідчити про неоплату цього рахунку або про будь-які інші порушення взаєморозрахунків між продавцем товару та покупцем.
Щодо тверджень митного органу про ненадання інформації про особу, яка придбала товар на інтернет-аукціоні, то такі не відповідають дійсності, оскільки номер реєстрації замовлення на придбання автомобіля на інтернет-аукціоні вказаний безпосередньо в самому рахунку-фактурі № АТ027223, покупцем згідно якого є ОСОБА_1 .
Із заяви позивача від 25.05.2019р. убачається, що страхування автомобіля не здійснювалося, у зв`язку з чим не має можливості надати документи, які підтверджують вартість страхування автомобіля (а.с.22).

Водночас, митний орган не був позбавлений можливості витребувати від відповідних органів країни експорту підтвердження дійсності експортної операції, направити запит до нерезидента компанії «Arval Trading» (La Ravoire bat.A, FR 74370 Metz Tessy, Франція) з приводу реалізованого автомобіля та його вартості.

Таким чином, враховуючи положення ч.2 ст.53 МК України, документом, що підтверджує митну вартість товару, є рахунок-фактура (інвойс), тому подані позивачем документи та їх дані підтверджували в повній мірі ціну товару, а зазначені відповідачем розбіжності не мають значення для визначенні рівня митної вартості товару.
Отже, твердження апелянта про те, що надані декларантом до митного оформлення документи мають розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, є безпідставними.

Згідно зі ст.57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Підстава для незастосування основного методу визначення митної вартості товару передбачена ч.2 ст.58 МК України. 
Так, відповідно до вказаної норми, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Під час судового розгляду справи з`ясовано, що позивач для підтвердження заявленої митної вартості товару подав до митного органу всі необхідні для цього документи. При цьому, надані документи не містили розбіжностей, а їх дані підтверджували в повній мірі ціну товару.
Звідси, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом застосування митним органом коригування митної вартості є безпідставним та необґрунтованим.

Водночас, автоматизована система аналізу та управління ризиками не є програмним продуктом, який містить інформацію про митну вартість імпортованих товарів, а спрямована виключно на те, що б застерегти посадових осіб митниці про ті митні формальності, які йому доцільно провести, за необхідності, для дотримання норм законодавства під час здійснення митного контролю.
Стаття 362 МК України дає визначення аналізу ризику як систематичне використання органами доходів і зборів наявної у них інформації для визначення обставин та умов виникнення ризиків, їх ідентифікації і оцінки ймовірних наслідків недотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи.
Тобто, спрацювання системи АСАУР є лише рекомендацією посадовій особі митниці більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою митною вартістю товару.

Як слідує з оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів, застосовуючи резервний метод визначення митної вартості, митним органом за основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу, обраховану згідно МД № UA403010/2019/016918 від 22.11.2019р. на рівні 9350 євро (а.с.45).
Слід зазначити, що використана відповідачем інформація щодо ввезених на митну територію України товарів із покликанням на МД № UA403010/2019/016918 від 22.11.2019р. не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару, оскільки відповідач не довів під час судового розгляду належними та достовірними доказами ту обставину, що імпортований позивачем товар та товар, зазначений у вказаній МД, співпадають за номенклатурою, пробігом, технічними властивостями товару та іншими характеристиками, що впливають на вартість товару.
Окрім того, з наданої відповідачем та приєднаної до матеріалів справи МД № UA403010/2019/016918 від 22.11.2019р. слідує, що ціна товару (в графах 22, 42) визначена у розмірі 7980 EUR, а не 9350 євро, як зазначає відповідач, і така згідно графи 43 (Код МВВ) подана за резервним методом, що за правилами ч.2 ст.64 МК України може свідчити про його застосування на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Отже, зазначений у МД № UA403010/2019/016918 від 22.11.2019р. ввезений легковий автомобіль та власне МД не можуть братись за основу для обрахунку митної вартості ввезеного позивачем транспортного засобу.
При цьому, позивачем представлено пакет документів, в яких чітко стверджується вартість придбання спірного автомобіля.

На підставі досліджених письмових доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо непідтвердження обставин відчуження позивачу продавцем «Arval Trading» (La Ravoire bat.A, FR 74370 Metz Tessy, Франція) товару або що видані позивачу документи є фіктивними або недійсними.
Отже, будь-яких розбіжностей чи недоліків надані документи не містили, а відтак сумнів митного органу ґрунтувався лише на тому, що вартість транспортного засобу є нижчою від наявної цінової інформації, отриманої, в тому числі, із зовнішніх джерел.

Окрім цього, аналіз фактичних обставин свідчить, що в оскарженому рішенні про коригування митної вартості товарів митним органом не зазначено, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити такі складові.
Оскільки оскаржуване рішення не містить зрозумілого обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, тому вказане рішення митного органу не відповідає вимогам п.1 ч.2 ст.55 МК України.

Таким чином, відповідач не виконав обов`язку щодо наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом.

Також згідно з п.2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затв. наказом Міністерства фінансів України № 598 від 24.05.2012р., у рішенні про коригування орган доходів і зборів поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні. Зазначається послідовність застосування методів визначення митної вартості та причин, через які не був застосований кожний з методів, що передує методу, обраному митним органом.
Між тим, як вбачається із рішення № UA403000/2019/002768/2 від 27.11.2019р. про коригування митної вартості товарів, у ньому зазначено лише про неможливість застосування другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари та даних, на підставі яких можливе визначення митної вартості згідно з методами четвертим та п`ятим. Доказів в підтвердження проведення посадовою особою відповідача перевірки наявності чи відсутності відомостей про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, як цього вимагають митні процедури, відповідачем не надано.

При цьому, відповідач не наголошував на недоліках чи розбіжностях в поданих позивачем документах, які були б визначальними за цих умов, та змінювали суть відносин купівлі-продажу автомобіля та умов їх реалізації.
За таких обставин слід вважати, що позивачем документально доведено заявлену митну вартість автомобіля.
Звідси, позивач одночасно з МД в повному обсязі надав до митного органу документи, які підтверджують митну вартість транспортного засобу згідно з ч.2 ст.53 МК України.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постановах від 19.02.2019р. у справі № 805/2713/16-а, від 04.09.2018р. у справі № 808/9123/15, від 20.02.2018р. у справі № 809/1884/16, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою під час вирішення наведеного спору.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути фінансову гарантію в сумі 14761 грн 12 коп. колегія суддів зазначає про наступне.
Порядок, умови та процедура повернення помилково та/або надміру сплачених платежів законодавчо врегульовані.
Відповідно до норми п.43.1 ст.43 Податкового кодексу /ПК/ України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 МК України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
Згідно з ч.ч.1-3 ст.301 МК України повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України. У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов`язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів. Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Пунктом 43.3 ст.43 ПК України передбачено, що обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Відповідно до п.п.43.4-43.5 ст.43 ПК України платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку.
Контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п`яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.
Приписами ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.
Порядок повернення авансових платежів (передоплати) і помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів затверджений наказом Міністерства фінансів України № 643 від 18.07.2017р.
Розділом III цього Порядку передбачено, що повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплаченої суми митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня її виникнення.
У заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за видами митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); 4) напрям(и) перерахування суми коштів: а) на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; б) для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); в) для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на депозитний рахунок 3734; на депозитний рахунок 3734 іншої митниці ДФС; на банківський рахунок 2603 (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); г) для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачені суми митних платежів.
До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці ДФС, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).
Після реєстрації в митниці ДФС заява платника податку про повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені передається на опрацювання до Підрозділу.
Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету за допомогою автоматизованої системи митного оформлення та відсутність у нього податкового боргу. За результатами опрацювання готує висновок або лист про відмову в поверненні коштів з відповідним обґрунтуванням.
Заява платника податку, висновок, завізований керівником (заступником керівника) Підрозділу, реєстри висновків за відповідними платежами, підготовлені за формами згідно з додатками 1, 2 до Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року № 1146, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 31 грудня 2015 року за № 1679/28124, та акт звірки (у разі складання) подаються керівнику (заступнику керівника) митниці ДФС для прийняття рішення та підписання висновку і реєстрів за відповідними платежами.
Митниця ДФС у строк не пiзнiше нiж за п`ять робочих днiв до закiнчення двадцятиденного строку з дня подання платником податкiв заяви передає висновки згiдно з реєстром висновкiв за відповідними платежами для виконання вiдповiдному органу Державної казначейської служби України.

Порядок взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затв. наказом Міністерства фінансів України № 1146 від 15.12.2015р., втратив чинність підставі наказу Міністерства фінансів України № 60 від 11.02.2019р., яким затверджено Порядок інформаційної взаємодії Державної фіскальної служби України, її територіальних органів, Державної казначейської служби України, її територіальних органів, місцевих фінансових органів у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені.
Згідно з п.1 вказаного Порядку повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються територіальним органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), поданої до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Враховуючи те, що позивач не звертався до митного органу з відповідною заявою про повернення надміру сплачених митних та інших платежів у сумі 14761 грн. 12 коп., тому позовна вимога про повернення таких коштів є передчасною, а відтак не підлягає задоволенню.
Аналогічні висновки наведені у постанові Касаційного адміністративного суду від 12.03.2020р. у справі № 804/6243/14.

Оцінюючи в сукупності наведені обставини, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, при цьому належить визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці ДФС (правонаступником якої є Галицька митниця Держмитслужби) № UA403000/2019/002768/2 від 27.11.2019р. про коригування митної вартості товарів; у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
При цьому, в порядку ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати за подання до суду позовної заяви в розмірі 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що в своїй сукупності призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення заявленого позову, з вищевикладених мотивів.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в повному обсязі, оскільки її висновки в частині повного задоволення позову не відповідають вимогам закону, а також виходячи із процесуальної неможливості усунути такі недоліки судового рішення шляхом його часткового скасування або зміни.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби задовольнити частково.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02.03.2020р. в адміністративній справі № 500/2775/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою заявлений ОСОБА_1 позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці ДФС (правонаступником якої є Галицька митниця Держмитслужби) № UA403000/2019/002768/2 від 27.11.2019р. про коригування митної вартості товарів.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби (юридична адреса: 79000, м.Львів, вул.Костюшка, 1; код ЄДРПОУ 43348711) судові витрати в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. сплаченого судового збору за подання до адміністративного суду позову (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 10.06.2020р.