ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/747/19  Номер провадження 22-ц/814/748/20	Головуючий у 1-й інстанції Бондарь В.А.  Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді : Обідіної О.І. 
Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

Розглянула в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс Агро» на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області в складі судді Бондарь В.А. від 12 грудня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс Агро» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

                                          В С Т А Н О В И Л А :  

В квітні 2019 року ТОВ «Європа Транс Агро» звернулося до суду з вказаним позовом,  в якому просило стягнути з  ОСОБА_1  завдані збитки в розмірі 13950,36 грн.  та судові витрати.
Вимоги обґрунтовані тим, що відповідач з 06.08.2018 року перебував у трудових відносинах із ТОВ «Європа Транс Агро» на посаді водія та за сумісництвом займав посаду експедитора згідно наказу про прийняття на роботу № 286/К від 03 серпня 2018 року. 
17.10.2018 року ОСОБА_1 під час виконання трудових обов`язків (перевезення курей молодняка) на автомобілі MAN д.н.з. НОМЕР_1 за територією Чорнобаївської філії ПАТ «Агрохолдинг Авангард» у зв`язку із різким маневруванням та вибиттям дошок (каркасу причепа) допустив випадання ящиків з птицею із причепа Krone д.н.з. НОМЕР_2 у кількості 18 одиниць, які пошкодилися та в подальшому виявилися непридатними для використання.
За фактом пошкодження ящиків було складено акт № б/н від 17.10.2018 року, який особисто підписаний відповідачем.
В подальшому комісією товариства було проведено інвентаризацію та здійснено розрахунок завданих збитків на загальну суму 13950,36 грн., які в добровільному порядку не були відшкодовані відповідачем.
Вказані обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 12 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс Агро» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс Агро» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд дійшов висновку про не доведеність товариством факту порушення ОСОБА_1 покладених на нього, як на експедитора, трудових обов`язків, оскільки останній діяв як водій автомобіля, а відтак відсутні правові підстави для покладення на нього відповідальності за спричинену шкоду в порядку ст. 134 КЗпП України. 
Крім того, суд зазначив про недоведеність позивачем розміру спричиненої водієм ОСОБА_1 матеріальної шкоди. 

В апеляційній скарзі ТОВ «Європа Транс Агро» (надалі - товариство), посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. 
Зокрема вказує, що під час пошкодження ящиків для перевезення птиці, ОСОБА_1 виконував трудові обов`язки як експедитор, який несе повну матеріальну відповідальність, про що зазначено у відповідному договорі, що мається в матеріалах справи.
Також товариство не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнутих витрат на правову допомогу в розмірі 6000 грн., які вважає завищеними та не співмірними з ціною позову.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення останньої. 
Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, згідно наказу (розпорядження) ТОВ «Європа Транс Агро» № 286/К від 03.08.2018 року про прийняття на роботу, ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 06.08.2018 року на посаду водія автотранспортних засобів (вантажного автомобіля) автомобільної колони № 1 Центрального АТП ТОВ «Європа Транс Агро», та на підставі наказу (розпорядження) 286/К від 03.08.2018 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 прийнятий на роботу з 06.08.2018 року на посаду експедитора за сумісництвом автомобільної колони № 1 Центрального АТП ТОВ «Європа Транс Агро».
Також в цей же день між товариством та відповідачем як експедитором, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 
Одночасно, ОСОБА_1 складено підписку матеріально відповідальної особи про те, що він ознайомлений з правилами роботи експедитора та зобов`язується виконувати всі встановлені правила, щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та коштів, а також дотримуватись порядку та строків подання звітності.
Згідно актів приймання-передачі транспортних засобів від 07.08.2018 року, начальником автоколони ОСОБА_2 було передано відповідачу транспортний засіб MAN д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричіпом Krone д.н.з. НОМЕР_2 .
24 серпня 2018 року, відповідно до акту приймання-передачі транспортних засобів, керуючою діяльністю Чорнобаївської філії Івах О ОСОБА_3 було передано водію ОСОБА_1 500 ящиків для перевезення птиці (цілі).
Як вбачається з посвідчення про відрядження на ім`я ОСОБА_1 , він, як водій ТОВ "Європа Транс Агро", був відряджений по Україні терміном на 26 днів з 30.09.2018 року по 20.10.2018 року для перевезення вантажів на підставі наказу №КУ092811 від 28.09.2018 року.
Під час перевезення відповідачем 17.10.2018 року ремонтного молодняку, за територією птахофабрики, з авто MAN д.н.з. НОМЕР_3 , причіп Krone д.н.з. НОМЕР_2 , випало і пошкодилось 18 ящиків з птицею, що підтверджується актом складеним охороною філії в присутності свідків.
В цей же день ОСОБА_1 надав пояснення, в яких зазначив, що він на автомобілі MAN НОМЕР_3 при перевезенні курей ремонтного молодняку за територією птахофабрики при повороті на ліво, прийнявши вправо, щоб зробити маневр, заїхав у яму, в якій качнуло полупричіп Krone НОМЕР_2 , з якого випало 18 ящиків з курями. Після чого він зупинився, здав назад і відразу їх загрузив.
В подальшому, 31.10.2018 року комісією товариства було проведено інвентаризацію основних засобів, які рахувались за ОСОБА_1 та складено інвентаризаційний опис основних засобів та нематеріальних активів, згідно якого комісією зроблено висновок: ящик 920х60х310 (контейнер) для транспортування живої птиці з кришкою в кількості 18 штук повністю пошкодженні. Для подальшого використання для перевезення птиці непридатні. Відновленню не підлягають.
З огляду на те, що ОСОБА_1 для перевезення молодняку були передані нові ящики (контейнери) для транспортування живої птиці, які в свою чергу товариство отримало від постачальника ТОВ «САЯНЛІДЕР» за ціною одного ящика 775,02 грн. та враховуючи пошкодження 18 ящиків, що не підлягають відновленню, товариство звернулося до суду в порядку статей 130-136 КЗпП України, з позовом до ОСОБА_4 про стягнення завданих збитків на суму 13950,63 грн.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов висновку, що оскільки між товариством та ОСОБА_1 , як експедитором, укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а ящики для перевезення птиці були пошкоджені під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 як водієм, який не несе матеріальної відповідальності за пошкодження ящиків, а тому товариством не доведено порушення ОСОБА_1 як експедитором своїх трудових обов`язків та зобов`язань, визначених положеннями договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, що виключає підстави для застосування визначених ст. 134 КЗпП України випадків повної матеріальної відповідальності. 
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з вказаними висновками. 
Так, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами факт перебування ОСОБА_1 в трудових відносинах з позивачем з 06.08.2018 року по 26.02.2019 року (звільнений за прогули без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України) та факту пошкодження 18 ящиків для транспортування живої птиці, що мав місце 17.10.2018 року при здійсненні останнім як водієм транспортного маневру. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі чи організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
За змістом ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається КМ України.
Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.
Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Тобто працівник має нести відповідальність за сукупності умов: заподіяння шкоди при виконанні трудових обов`язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв`язку між порушенням і шкодою та вини працівника.
З наведеного можна дійти висновку, що підставою для настання матеріальної відповідальності працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю, є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі чи організації була завдана майнова шкода. Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника (частина друга статті 130 КЗпП).

У частині першій статті 130 КЗпП передбачена матеріальна відповідальність працівників за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Разом з цим, чинне законодавство поряд із поняттям матеріальної відповідальності, визначеної главою ІХ КЗпП України, передбачає існування категорії цивільно-майнової відповідальності в межах положень ЦК України. 
При цьому, матеріальна відповідальність як інститут трудового права урегульована КЗпП України, який визначає умови, підстави, обсяг та порядок її застосування. 
В свою чергу майнова відповідальність є цивільно-правовою категорією. Правове забезпечення застосування заходів майнової відповідальності здійснює ЦК України, тому вона не поширюється на трудові правовідносини. Галузева належність матеріальної відповідальності до трудового права визначається характером правопорушення. Щодо шкоди, завданої роботодавцю працівником внаслідок недотримання трудової дисципліни, норми цивільного законодавства не застосовуються.
За трудовим законодавством суб`єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов`язків, покладених на нього трудовими договором.
В даному випадку має місце спричинення відповідачем шкоди не внаслідок невиконання чи неналежного виконання ним обов`язків, покладених на нього трудовим договором, а спричинення останнім шкоди внаслідок невдалого маневрування під час управління транспортним засобом, що призвело до пошкодження вантажу. 
Розмежовуючи матеріальну відповідність від цивільно-майнової, необхідно брати до уваги саме характер допущеного відповідачем правопорушення, внаслідок якого позивачу було спричинено шкоду. 
Так, матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що саме під час здійснення водієм ОСОБА_1 невдалого маневрування, а саме при повороті наліво, автомобіль заїхав в яму, в якій качнуло навантажений причіп та призвело до пошкодження дошок та вантажу. 
В розумінні ПДР маневрування – це початок руху, перестроювання транспортного засобу в русі з однієї смуги на іншу, поворот праворуч чи ліворуч, розворот, з`їзд з проїзної частини, рух заднім ходом.
Таким чином, відповідальність за шкоду, спричинену внаслідок недотримання правил маневрування, не підпадає під регулювання КЗпП України, оскільки не пов`язано з трудовим майновим правопорушенням, тобто невиконанням або неналежним виконанням працівником покладених на нього трудових обов`язків. 
За вказаних обставин, відповідач ОСОБА_1 не є суб`єктом матеріальної відповідальності за трудовим законодавством, а відтак покладати на нього відповідальність в межах визначених главою ІХ КЗПП України випадків - правових підстав не має. 
Вірно встановивши обставини по справі, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до помилкового вирішення спору. 
За вказаних обставин, судове рішення підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову з інших правових підстав. 
Щодо доводів апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Положеннями ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
В даному випадку, з наданого адвокатом ОСОБА_5 розрахунку розміру витрат на правничу допомогу вбачається, що останнім було витрачено 7 годин на надання консультацій, ознайомлення з документами, підготовку та складання відзиву, витрачено час на прибуття з іншого міста в судове засідання та приймання участі в ньому. 
Розмір витрат на правничу допомогу з розрахунку 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 9533,25 грн. та складає 9,5 годин робочого часу. 
Згідно до укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Маляр М.В. договору про надання правових послуг від 12.07.2019 р., відповідачем сплачено 6000 грн. 
Разом з цим, враховуючи положення ч.4 ст. 137 ЦПК України вказаний розмір витрат на оплату послуг адвокату не можна вважати співмірним з складністю самої справи та ціною позову, оскільки в даному випадку він складає майже половину від розміру заявлених до відшкодування збитків. 
Зазначені обставини дають підстави для зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката до 3000 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс Агро» задовольнити частково.
Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 12 грудня 2019 року скасувати та постановити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс Агро» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків, з інших, наведених в мотивувальній частині постанови, підстав. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Європа Транс Агро» на користь ОСОБА_1 3000 грн. в якості витрат на професійну правничу допомогу. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 травня 2020 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.