П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3941/19	

 	                                           Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.                                                    Дата і місце ухвалення: 11.02.2020р., м. Миколаїв                                                    Дата виготовлення повного тексту: 11.02.2020р.                                         	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.
          розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо відмови провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплатити індексацію грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , при проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, враховувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу – липень 2013 року; 
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум (індексації грошового забезпечення) по день фактичного розрахунку.
Позов обґрунтовано тим, що станом на день прийняття наказу про виключення його зі списків особового складу відповідач не провів з ним розрахунків щодо виплати індексації грошового забезпечення за період служби з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 провести ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 в період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум індексації грошового забезпечення  по день фактичного розрахунку за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року скасувати  та прийняти по справі нову постанову, якою в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що підчас прийняття рішення у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання дій командування військової частини НОМЕР_1 по невиплаті індексації грошового забезпечення протиправними, оскільки посадові особи військової частини НОМЕР_2 , відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України та деяким іншим особам затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року №260 виконували роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.06.2016 року №248/3/9/1/2, в якому було зазначено про не нарахування індексації грошового забезпечення та керувалося Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 17.07.2003 року №1078 який не передбачає механізму виплат сум індексації у поточному році за минулі  та коштів установ і організацій, передбачених на ці цілі.
Справа розглянута апеляційним судом в порядку письмового провадження відповідно до ст.  311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у період з 1983 рік по 15.05.2018 року   ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України.
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 27.03.2018 рок № 161 позивача звільнено у запас за п. «б» ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я). Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.05.2018 року № 100 позивача з 15.05.2018 року виключено зі списків особового складу частини та знято з усіх видів забезпечення.
При звільненні з військової служби позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
05.08.2019 року позивач звернувся до командування військової частини НОМЕР_1 із адвокатським запитом № 7/19, в якому просив, зокрема, повідомити причини невиплати індексації грошового забезпечення.
Листом від 22.08.2019 року № 4614/10К відповідач надав відповідь на запит позивача, в якій роз`яснено, що індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року не виплачувалась відповідно до роз`яснено Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 року № 248/3/9/2.
Не погоджуючись з вищезазначеним, вважаючи що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції,  виходив з того що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а не здійснивши ОСОБА_1 виплати індексації грошового забезпечення за період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року (по день виключення із списків особового складу військової частини) військова частина НОМЕР_1 діяла неправомірно, не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Згідно ч.1 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ст.1 та ст.2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Частинами другою - третьою статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-ХІІ ( далі - Закон № 1282-ХІІ).
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно ст.2 Закону №1282-ХІІ, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст.4 Закону №1282-ХІІ ).
Відповідно до ст.6 Закону №1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 .
Пунктом 4 вказаного Порядку встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Відповідно до абзацу 8 пункту 4 Порядку у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.
Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12.12.2018 року по справі №825/874/17 (адміністративне провадження №К/9901/17256/18).
Учасниками справи не заперечується, що в період з 1 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аргументи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування не можуть бути підставою для не нарахування індексації заробітної плати та відмови у її виплаті позивачу, а також жодним чином не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на її нарахування та виплату
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тим паче, що відповідачем не доведено відсутність відповідних асигнувань для проведення індексації грошового забезпечення позивача у період з  01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
Колегія суддів, не погоджується з доводами апелянта щодо безпідставності стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні ч.1 ст.117 Кодексу законів про працю України належних сум  за час затримки вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до  статті 116 КЗпП України  при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено  статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в  статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закріплені у статтях  116,  117 Кодексу законів про працю України  норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
Враховуючи те, що спеціальним законодавством, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті  116  та  117 КЗпП України  як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.
Обов`язок роботодавця провести виплату працівнику всіх належних йому сум при звільненні, передбачений у  статті 117 КЗпП України.
Передбачена  статтею 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає у випадку невиплати в день звільнення всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації.
Зазначене вище узгоджується з позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 31.10.2019 року по справі 825/598/17 та від 31.10.2019 року по справі 2340/4192/18.
З матеріалів справи вбачається і відповідачем не заперечується, що позивача виключено зі списку особового складу військової частини згідно наказу Командира військової частини НОМЕР_1 15.05.2018 року, без виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, тобто без проведення остаточного розрахунку при звільнені в порушення норм ст.117 КзПП України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно зобов`язав відповідача виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат належних сум індексації грошового забезпечення  по день фактичного розрахунку за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.                                         
Повний текст судового рішення виготовлений 26 травня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                     І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                                        О.В. Лук`янчук