Постанова
Іменем України 
 
14 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 752/6791/18
провадження № 51-2477 км 19
 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 
прокурора                                       ОСОБА_5 ,  
захисника                                        ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , відповідно до               ст. 89 КК раніше не судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року                  ОСОБА_7 засуджено: за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 1 ст. 310 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
Згідноз вироком суду, 02 березня 2018 року о 04.00 го., за місце проживання  ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , в підвальному приміщенні, під час проведення обшуку, було виявлено та вилучено у п`ятьох ємностях особливо небезпечний наркотичний засобом, обіг якого заборонено - канабіс, масою в перерахунку на суху речовину: 140,51 г, 448,70 г, 121,26 г, 472,97 г, 458,33 г, що сумарно становить великий розмір та макову солому у подрібненому стані, яка відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг якої заборонено, маса якої, в перерахунку на суху речовину, становить 271,75 г, які ОСОБА_7 , незаконно придбав та зберігав без мети збуту.
Крім того, в вересні 2017 року,  ОСОБА_7 придбав лед-лампи, насіння канабісу з метою незаконного посіву та вирощування особливо небезпечного наркотичного засобу. Після чого, в жовтні 2017 року висіяв в обладнані ємності зерна канабісу та почав за ними доглядати до моменту, коли 02 березня 2018 року о 04.00 год під час проведення обшуку співробітниками правоохоронних органів було виявлено та вилучено тридцять один кущ рослин роду коноплі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року вирок суду першої залишено без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які  їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, просить вирок та ухвалу змінити в частині призначення покарання та звільнити  ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК. На обґрунтування своїх вимог вказує на те, що засуджений  ОСОБА_7 щиро розкаявся, сприяв розгляду справи в суді, офіційно працевлаштований, пройшов добровільне лікування в наркологічній клінічній лікарні та відшкодував судові витрати. 
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник  ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу та просив змінити судові рішення та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення касаційної скарги та просив судові рішення залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_7  у вчиненні злочинів, за які його засуджено та кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 310КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Зі змісту скарги убачається, що захисник фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 ККтощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання
Отже, доводи касаційної скарги щодо суворості призначеного покарання                 ОСОБА_7 , є неспроможними. 
Мотивуючи своє рішення про призначення засудженому  ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, що в межах санкцій статей за якими його засуджено, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився апеляційний суд, врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу засудженого  ОСОБА_7 , у тому числі ті, на які посилається в касаційній скарзі захисник, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Водночас, враховуючи великий розмір вилучених в ОСОБА_7 наркотичних засобів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про неможливість досягти мети покарання без його відбування та відповідно до неможливості застосування до нього положень ст. 75 КК.
Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом та розміром є пропорційним і співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої та апеляційної інстанцій в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, захисник у касаційній скарзі не навів.
Зважаючи на те, що покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, є пропорційним і співмірним вчиненому, тому колегія суддів вважає, що касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу                 4 Закону України № 2147-VIIIвід 03 жовтня 2017 року, суд 
ухвалив: 
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 03 травня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                       ОСОБА_3