УХВАЛА

01 квітня 2020 року 
Київ
справа №440/2802/19
адміністративне провадження №К/9901/9380/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Данилевич Н.А., Радишевської О.Р., 

перевіривши касаційну скаргу Апарату Верховної Ради України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової допомоги,     
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Апарату Верховної Ради України про стягнення середнього заробітку за час несвоєчасної виплати грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за період з 01.01.2019 по 31.07.2019, що складає 66977,28 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від            23 січня 2020 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час несвоєчасної виплати грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за період з 01.01.2019 по 29.05.2019 у розмірі 46977,12 грн, з утриманням податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено.
Спірні правовідносини розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження. 
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанції,              30 березня 2020 року скаржник направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу засобами поштового зв`язку. 
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі. 
Вирішуючи питання щодо можливості відкриття касаційного провадження за поданою касаційною скаргою, Верховний Суд виходить із такого. 
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують  стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і  стаття 13 КАС України.
Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом. 
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, як відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: 
- касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; 
- особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; 
- справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; 
- суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково. 
За змістом пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Згідно з частиною четвертою  статті 257 КАС України  такими винятками є справи у спорах: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом розгляду цієї справи є стягнення середнього заробітку за час несвоєчасної виплати грошової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію. 
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій вбачається, що позивач працював у Апараті Верховної Ради України на посаді помічника-консультанта народного депутата України, яка не відноситься до посад, що, у розумінні Закону України "Про запобігання корупції", передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища.
Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики в такій категорії адміністративних справ. Ухвалені у цій справі судові рішення не впливають на формування судової практики та не змінюють її.
Дослідивши встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини справи, вивчивши викладені у касаційній скарзі доводи й обґрунтування, з`ясувавши характер спірних правовідносин, Верховний Суд прийшов до висновку про відсутність у цьому випадку обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України  (в чинній редакції), крім того, судом не встановлено виключень щодо посади позивача у цій справі в аспекті пункту 1 частини шостої  статті 12 КАС України  в поєднанні зі  статтею 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відтак, підстави для відкриття касаційного провадження відсутні. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Апарату Верховної Ради України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошової допомоги. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                                О. В. Кашпур          
          
Судді:                                                                                                    Н.А. Данилевич            

                    О.Р. Радишевська