Постанова
Іменем України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 569/7599/16-ц
 
провадження № 61-26118св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року у складі судді Бердія М. А. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2018 року у складі колегії суддів: Шеремет А. М., Григоренка М. П., Хилевича С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк», Банку) звернулось до суду з позовом до 
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 13 листопада 2006 року між Банком та відповідачем було укладено кредитний договір № 47/06/К-Ф та додатковий договір від 11 липня 2007 року № 1, згідно яких позичальник отримав в кредит 
37 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних строком до 12 листопада 2018 року. Вказували про те, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, а от відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, що підтверджується заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2011 року, яким з позичальника на користь кредитора було достроково стягнуто кредитну заборгованість за вказаним договором. Разом з тим згідно умов кредитного договору позичальник повинен щомісяця відповідно до графіку щомісячних платежів сплачувати кредиторі щомісячні платежі та відсотки за користування кредитними коштами, однак вказаного відповідач після ухвалення судового рішення не робив чим порушив умови кредитного договору. Також зазначали про те, що умовами кредитного договору було передбачено за порушення строків повернення кредиту сплату позичальником Банку пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу. Банк направляв позичальникові претензію про повернення заборгованості по кредиту, яка виникла після ухвалення судового рішення, однак вона виконана останнім не була. Зазначали, що станом на 
04 грудня 2015 року сума заборгованості позичальника перед ними становить 18 328,03 доларів США та 23 384,27 грн, з яких: поточну заборгованість за процентами у розмірі 392,59 доларів США, прострочену заборгованість за процентами у розмірі 
17 935,44 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності у розмірі 11 756,05 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 11 628,00 грн.
 
У зв`язку з викладеним Банк просив стягнути з відповідача на користь позивача поточну заборгованість за процентами у розмірі 392,59 доларів США, прострочену заборгованість за процентами у розмірі 17 935,44 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності у розмірі 11 756,05 грн, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 11 628,00 грн, а всього 18 328,03 доларів США та 23 384,27 грн, та стягнути судові витрати в розмірі 
7 913,33 грн.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 
13 березня 2018 року, відмовлено у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк».
 
Судові рішення мотивовані тим, що пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом є зміною строку виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності, тому Банк пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання. Таким чином, порушення прав кредитора та відповідно, момент виникнення права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, настало 17 березня 2011 року, однак з вимогою про стягнення заборгованості та з даною позовною заявою до суду позивач звернувся лише 14 червня 2016 року, тобто поза межами трирічного строку, передбаченого статтею 261 ЦК України. Отже у задоволенні позову Банку необхідно відмовити у зв`язку з пропуском позовної давності.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У травні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПАТ АБ «Укргазбанк» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 
17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 
13 березня 2018 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі ПАТ АБ «Укргазбанк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними та необґрунтованими, оскільки судами обох інстанцій належним чином не були встановлені обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спірних позовних вимог. Вказують про те, що суди обох інстанцій відмовляючи їм в задоволенні позову помилково застосували до спірних правовідносин позовну давність, зокрема судами неправильно було взято до уваги правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 6-68цс15, оскільки цей правовий висновок слід застосовувати до позовів органів прокуратури направлених на захист права державної власності. Вказують про те, що отримані в кредит кошти вважаються повернутими в момент зарахування грошової суми на їх банківський рахунок або в момент реального повернення отриманих коштів, однак відповідач вказаного не зробив, отримані в кредит кошти Банку не повернув, тому оскаржувані рішення суддів є неправильними. Звертають увагу на те, що вони 29 грудня 2015 року направили позичальникові претензію про повернення спірних кредитних коштів, однак вказані кошти він так і не повернув, тому звертаючись до суду з позовом у червні 2016 року вони не пропустили позовної давності, тому що згідно кредитного договору він діє до 12 листопада 2018 року. На думку Банку, вони мали право нараховувати відповідачу відсотки та пеню за кредитним договором до 12 листопада 2018 року, тобто до закінчення строку дії вказаного договору та його право нараховувати відсотки не могли припинитися у зв`язку з достроковим стягненням всього розміру заборгованості, як зазначили суди в оскаржуваних рішеннях. Вважають, що договірні відносини між Банком та позичальником тривають по даний час, оскільки кредитний договір не розірваний, не оскаржений та не змінений ні сторонами, ні рішеннями судів.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу з Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року.
 
У червні 2018 року справу № 569/7599/16-ц передано до Верховного Суду.
 
14 квітня 2020 рокуна підставі розпорядження про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 1078/0/226-20 справу передано судді-доповідачеві Каларашу А. А. та визначено суддів, які ввійшли до складу колегії.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 13 листопада 2006 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» (правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 47/06/К-Ф, додатковий договір від 11 липня 2007 року 
№ 1, згідно яких позичальникові було надано кредит в розмірі 37 000,00 доларів США, на строк до 12 листопада 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних (а. с. 5-10).
 
Того ж дня з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 47/06Л-Ф, згідно з яким в іпотеку було передано двокімнатну квартиру, що розташована за адресою: 
АДРЕСА_1 .
 
Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2011 року, яке було частково змінене рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року, у справі № 2-2489/11 було задоволено частково позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку грошові кошти: сума кредиту, що стягується достроково - 24 771,00 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 4 839,18 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 1 904,18 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1 860,25 доларів США, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів - 6 946,96 грн, а всього: 31 514,36 доларів США та 
8 807,21 грн.
У задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено (а. с. 35-36).
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року 
№ 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
 
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Тобто, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору.
 
На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.
 
Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
 
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
 
Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні.
 
Якщо за рішенням про стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, передбачених договором.
 
Отже, у справі, яка переглядається, кредитор, звернувшись у січні 2011 року із позовом про дострокове повернення кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки, на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, у зв`язку із чим право кредитора нараховувати передбачені договором проценти припинилось.
 
Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 
2011 року, а також рішення Апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 
2017 року про стягнення заборгованості за кредитом та звернення стягнення на предмет іпотеки засвідчили такі зміни.
 
За таких обставин позовні вимоги про сплату процентів та пені, які нараховані поза межами строку кредитного договору є безпідставними, оскільки право Банку нараховувати проценти та пеню припинилось зі спливом строку дії кредитного договору.
 
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.
 
Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.
 
Таким чином, право Банку нараховувати проценти та пеню за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування, тому його позовні вимоги про стягнення відсотків за таким кредитним договором та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитним договором подані ним поза межами строку дії кредитного договору є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 28 березня 2018 року у справі 
№ 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі 
№ 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.
 
Разом з тим, суди першої та апеляційної інстанцій на вказані норми законодавства уваги не звернули, у зв`язку з чим помилково застосували до позовних вимог Банку позовну давність, оскільки наслідки пропуску позовної давності підлягають застосуванню лише до обґрунтованих позовних вимог, а вимоги Банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування є необґрунтованими, тому оскаржувані судові рішення підлягають зміні в частині обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Банку.
 
Доводи касаційної скарги, що строк дії кредитного договору не було змінено Банком шляхом звернення до суду з позовом про дострокове стягнення всієї суми кредитної заборгованості є необґрунтованими та спростовуються вищевикладеними нормами матеріального права.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
У частині першій статті 412 ЦПК України вказано, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
 
Згідно із частиною четвертою статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2018 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину у редакції цієї постанови, в іншій частині судові рішення залишити без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 418, 419ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити частково.
 
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2018 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині -залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий     Судді	В. М. Сімоненко     А. А. Калараш     С. Ю. Мартєв     Є. В. Петров     С. П. Штелик