Постанова
Іменем України

27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 404/6236/19
провадження № 61-21869св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - державна установа «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , 
 
на постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року у складі колегії суддів Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В.,
 
у справі за позовом ОСОБА_1 до державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА
 
Короткий зміст позовних вимог
 
В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» (далі - ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області», установа) та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати незаконним і скасувати наказ № 89-к/тр від 23 липня 2019 року про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
В обґрунтування позову посилався на те, що з 02 лютого 2009 року він був прийнятий на посаду голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікаря ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області».
 
13 червня 2019 року після сварки з начальником установи Нестройним Олександром Олександровичем та перебуваючи у зв`язку із цим в емоційно-знервованому стані, він написав заяву про звільнення з роботи за угодою сторін з 01 серпня 2019 року. 
 
В подальшому, перебуваючи на лікарняному, він вирішив продовжувати трудові відносини з відповідачем та 24 липня 2019 року написав заяву із проханням вважати недійсною його заяву від 13 червня 2019 року та попередив начальника установи, що після закінчення лікарняного вийде на роботу.
 
Пізніше у телефонній розмові він з`ясував, що наказом № 89-к/тр від 23 липня 2019 року його було звільнено з роботи за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України з 01 серпня 2019 року.
 
Своє звільнення ОСОБА_1 вважає незаконним та безпідставним, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
 
Зазначає, що з наказом про звільнення його не ознайомлено, розрахунку із ним не проведено, копія наказу в день звільнення йому не видавалась та була надіслана поштою, яку він отримав 05 серпня 2019 року.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11 жовтня 2019 року у складі судді Мохонько В. В. позовні вимоги задоволено.
 
Визнано незаконним і скасовано наказ ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» № 89-к/тр від 23 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікаря ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області».
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікаря ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» з 02 серпня 2019 року.
 
Стягнуто з ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» на користь ОСОБА_1 17 486,50 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 02 серпня 2019 року по 11 жовтня 2019 року.
 
Допущено негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
 
Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з відсутності у позивача бажання звільнитись на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, на що вказує подана ним 24 липня 2019 року заява про відкликання своєї заяви від 13 червня 2019 року про звільнення його з роботи за угодою сторін з 01 серпня 2019 року.
 
Разом із тим, суд першої інстанції зазначив про незаконність звільнення ОСОБА_1 з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії лікаря ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області», оскільки таке звільнення відбулось в період його тимчасової непрацездатності.
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року апеляційну скаргу ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» задоволено. Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 11 жовтня 2019 року скасовано. У задоволенні позову відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована відсутністю доказів досягнення сторонами згоди про анулювання їх домовленості про звільнення працівника за угодою сторін з 01 серпня 2019 року. Апеляційний суд не погодився із висновком суду першої інстанції про незаконність звільнення позивача із займаної посади в період його перебування на лікарняному, вказуючи, що заборона звільнення працівника у період тимчасової непрацездатності або відпустки розповсюджується на випадки звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. 
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг
 
У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 із посиланням на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, у якій ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
У грудні 2019 року до Верховного Суду також надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , в якій ОСОБА_2 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а рішення місцевого суду залишити без змін. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалами Верховного Суду від 16 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за вищевказаними касаційними скаргами. 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Тому у тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
31 січня 2020 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
 
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів.
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2020 року визначено склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М. 
 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 травня 2020 року визначено такий склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Петров Є. В., Фаловська І. М. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
 
Зміст доводів касаційних скарг зводиться до посилань на необґрунтовану відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні позовних вимог за відсутності у відповідача законного права на звільнення ОСОБА_1 за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки на момент видання оспорюваного наказу позивачем було відкликано його заяву про звільнення за угодою сторін з 01 серпня 2019 року.
 
У касаційних скаргах заявники посилаються на неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16, де визначено необхідність з`ясування судами при розгляді позовних вимог щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України наступних питань: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
 
12 лютого 2020 року на адресу Верховного Суду надійшло заперечення на касаційні скарги від ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» із посиланням на необґрунтованість доводів касаційних скарг та відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, ухваленої у відповідності до вимог законодавства. Так, при ухваленні постанови апеляційним судом достеменно встановлено дійсне волевиявлення працівника та існування домовленості сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
ОСОБА_1  працював на посаді голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікарем ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області».
 
13 червня 2019 року він подав на ім`я начальника ДУ «Територіальне медичне об?єднання МВС України по Кіровоградській області» заяву про звільнення його з посади 01 серпня 2019 року за угодою сторін. На вказаній заяві в цей же день начальником накладено резолюцію «В наказ».
 
01 липня 2019 року питання звільнення ОСОБА_1 з посади голови медичної (військово-лікарської) комісії - лікаря ДУ «Територіальне медичне об?єднання МВС України по Кіровоградській області» за угодою сторін погоджено Управлінням охорони здоров?я та реабілітації МВС України.
 
24 липня 2019 року ОСОБА_1 подав начальнику установи письмову заяву з проханням його заяву від 13 червня 2019 року про звільнення з 01 серпня 2019 року за угодою сторін вважати недійсною.
 
Наказом ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» від 23 липня 2019 року № 89-к/тр ОСОБА_1 звільнено із займаної посади голови медичної (військово-лікарської)       комісії - лікаря з 01 серпня 2019 року за угодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України.
 
Про звільнення 01 серпня 2019 року позивача повідомлено листом начальника установи, направлено йому витяг з наказу про звільнення та запропоновано прибути для отримання трудової книжки, надати лікарняний для нарахування лікарняних. 

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.
 
У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.
 
Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.
 
Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.
 
Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкової письмової форми угоди сторін про припинення трудового договору. Така угода була оформлена між сторонами шляхом подання позивачем заяви про звільнення за угодою сторін із зазначенням конкретної дати звільнення - 01 серпня 2019 року та згоди відповідача на його звільнення шляхом видачі відповідного наказу.
 
Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін; чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.
 
Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.
 
Так, приписами КЗпП України для власника або уповноваженого ним органу не передбачено обов`язок прийняття відкликання працівником своєї заяви про звільнення у випадку досягнення домовленості про звільнення за угодою сторін.
 
Про необхідність наявності взаємної згоди власника або уповноваженого ним органу та працівника щодо анулювання домовленості про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України також вказано у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16, на якій акцентовано увагу в касаційних скаргах.
 
З урахуванням вищевикладеного та виходячи зі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи колегія суддів приходить до висновку про доведеність існування домовленості між працівником та роботодавцем про звільнення за угодою сторін, при тому, що анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді на це власника або уповноваженого ним органу і працівника. За відсутності належних та допустимих доказів існування такої згоди відповідача, висновок апеляційного суду, що звільнення ОСОБА_1 проведено із дотриманням вимог КЗпП України є обґрунтованим.
 
Вмотивованість вказівки суду першої інстанції на незаконність звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із його тимчасовою непрацездатністю спростовується змістом наявної у матеріалах справи відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на запит начальника ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Кіровоградській області» від 27 вересня 2019 року № 13-05-1727, згідно якої листок непрацездатності АДФ № 354892 (з 16 липня по 08 серпня 2019 року) видано з порушенням Порядку видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 13 листопада 2001 року № 455.
 
На тимчасову непрацездатність на час звільнення з роботи, як підставу для поновлення на роботі позивач не посилався ні у позовній заяві, ні у касаційній скарзі. Тому, розглядаючи цю справу в межах, визначених статтею 400 ЦПК України, у колегії суддів відсутні підстави для перевірки законності звільнення позивача в аспекті гарантій неможливості розірвання трудового договору в період тимчасової непрацездатності працівника. 
 
Залишення вищевказаної обставини поза увагою судом апеляційної інстанції не призвело до неправильного вирішення справи, а тому не є підставою для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду.  
 
Висновки за результатами розгляду касаційних скарг
 
Згідно статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 
 
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий    Судді:	В. С. Висоцька    А. І. Грушицький    І. В. Литвиненко 	
 	  Є. В. Петров  	
 	І. М. Фаловська