Справа № 428/6417/18 
Провадження № 22-ц/810/258/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                Стахової Н.В.  
суддів:                                          Кострицького В.В., Лозко Ю.П.
за участю секретаря
судового засідання:             Сінько А.І.
учасники справи: позивач АТ КБ «ПриватБанк»
відповідач                         ОСОБА_1 
за участю представника ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 
апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2020 року,
постановленого Сєвєродонецьким міським судом Луганської області у складі судді Юзефовича І.О.,  в приміщенні того ж суду
у цивільній справі за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:

У червні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 111088,05 гривень, який обгрунтовано тим, що 07.07.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач зазначав, що керувався п.3.2., п. 3.3. умов та Правил надання банківських послуг, в яких погоджено збільшення або зменшення кредитного ліміту між банком та позичальником. Також вказав, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до п.1.1 Статуту банку.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, що підтверджується підписом позичальника у заяві. Відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів.
Банк свої зобов`язання за договором виконав, а у відповідача у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору станом на 28.02.2018 року утворилась заборгованість у розмірі 111088,05 гривень, яку АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1 і яка складається з заборгованості за кредитом – 7793,17 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом з 07.07.2008 року по 30.12.2017 року – 103294,88 грн.
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2020  року у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням, АТ КБ "ПриватБанк" звернулося з апеляційною скаргою на нього, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення тіла кредиту у зв`язку з пропуском строку позовної давності у відповідності до останнього платежу, здійсненого за картою. Позивач не погоджується з таким висновком, оскільки строком повернення кредиту у повному обсязі є строк дії картки, який відповідно до Правил користування карткою визначений на картці. Такий висновок викладений у правовій позиції Верховного Суду України у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14 цс14, у справі 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року та у постанові Верховного Суду у справі № 591/8058/15-ц від 01.03.2018 року.
Також скаржник посилається на те, що суд не звернув уваги на той факт, що відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, так як 04.07.2008 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та підписала довідку про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, пільговий період 30 днів», в якій зазначена базова відсоткова ставка у розмірі 3%. Тобто сторони досягли усіх істотних умов договору та відповідач була ознайомлена з базовою відсотковою ставкою за кредитним договором. Крім того, банк не погоджується з мотивами суду щодо неправомірності збільшення відсоткової ставки у односторонньому порядку і це не може бути причиною для відмови у задоволенні позовної вимоги в частині стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Таким чином, банк вважає, що відповідач був повідомлений про усі умови кредитування, а тому його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Представник позивача у судове засідання, призначене на 09 червня 2020 року, не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. 
Відповідач ОСОБА_1 не з`явилась у судове засідання, повідомлена у відповідності до вимог процесуального закону, що підтверджується рекомендованими поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
В судовому засіданні представник відповідача- адвокат Оверченко О.А., апеляційну скаргу не визнала, просила суд рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
 Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем  не було надано до суду тарифів, з якими позивач ОСОБА_1  була ознайомлена на дату видачі кредиту – 04.07.2008 року. Щодо стягнення заьоргованості за тілом кредиту,  суд першої інстанції зазначив, що за цими вимогами сплив строк позовної давності, оскільки за умовами кредитного договору для погашення кожного платежу (тіло кредиту та відсотків за користування кредитом) встановлено окремі платежі до 25 числа кожного місяця, а тому перебіг позовної давності починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 27.09.2014 року, а з позовом позивач звернувся 28.05.2018 року, то позивачем пропущений трирічний строк для звернення до суду.
Судова колегія апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком суду з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 07.07.2008 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої встановлений кредитний ліміт у розмірі 1500 грн., з даної заяви також вбачається, що відповідач отримав кредитну карту «Універсальна». (а.с. 9).
Згідно наданих Банком розрахунків заборгованість за тілом кредиту становить 7793,17 грн., заборгованість за відсотками за період з 07.07.2008 по 30.12.2017 рр. – 103294,88 грн. (а.с. 5-8).
Представник відповідача у судовому засіданні не оспорював факт отримання відповідачем ОСОБА_3 кредиту від позивача.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Як встановлено судом першої інстанції, договір між сторонами спору укладений 07.07.2008 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами та не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зроблено висновок про те, що кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вказаний висновок з огляду на передбачені частиною четвертою статті 263 ЦПК України вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення про врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин є обов`язковим.
Таким чином є помилковим висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення фактично отриманої суми кредиту за пропуском строку позовної давності, оскільки вказаний строк позивачем з огляду на наведене не пропущений.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.07.2008 року, посилався на п.5.5.1 Умов та правил надання банківських послуг, згідно якого за несвоєчасне виконання боргових обов`язків (використання простроченого кредиту та овердрафту) власник карти сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються Тарифами. 
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а тому збільшення відсоткової ставки є неправомірним, а розрахунку заборгованості, виходячи з 3%, відповідачем не надано. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення процентів з відповідача, оскільки позивачем надано доказів щодо ознайомлення відповідачем саме з цими Умовами та Правилами. 
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги, скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.
Не можуть бути взяті до уваги додаткові письмові пояснення, надані апеляційному суду 27.04.2020 року, оскільки сплинув строк для подачі заяв по суті справи, якою є апеляційна скарга.
Враховуючи вищенаведене, судова колегія дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги банку – в частині стягнення заборгованості за кредитом судове рішення підлягає скасуванню, та ухваленню в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення за доводами, викладеними в апеляційній скарзі та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення процентів, відсутні.
керуючись статтями 374, 376, 382, 383, 384,  389,  390, 391 ЦПК України, апеляційний суд
                                       постановив:
Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2020 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту. 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (м. Київ, вул Грушевського, 1Д, КОД ЄДРПОУ 14360570, МФО № 305299) заборгованість за тілом кредиту б/н від 07.07.2008 року у сумі 7793 (сім тисяч сімсот дев`яносто три) гривні 17 копійок, судовий збір у розмірі 309 грн.02 коп.
В іншій частині рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 06 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Процесуальний строк касаційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року. 

Головуючий  Н.В. Стахова
Судді:  Ю.П. Лозко
В.В. Кострицький