Справа № 466/5703/19                                Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т. 
Провадження № 22-ц/811/704/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 травня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколотт Т.І., Савуляка Р.В.

розглянувши у письмовому провадженні без участі учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

26.06.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 10.06.2010 року у розмірі 29 525,78 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Рішення суду оскаржив позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі КБ «ПриватБанк»).
В апеляційній скарзі зазначає, що з моменту підписання фізичною особою анкети-заяви від 10.06.2010 року, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі ЦК) шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.
До суду була надана копія заяви у якій відповідач особистим підписом засвідчила, що згідна, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку.
Апелянт посилається на практику Верховного Суду в аналогічних справах.
Крім заяви, відповідачем в цей же день підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду. Вважає, що відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу.
На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом 15 000,00 грн. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Відповідачу також за її зверненням перевипускалися картки, якими вона продовжувала користуватися, використовуючи кредитні кошти шляхом знімання у банкоматах, розраховувалася за товари і послуги. Крім того, відповідач часто погашала заборгованість та продовжувала користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці (в тому числі після перевипуску).
Вважає, що висновки суду про відмову у задоволенні позову є передчасними.
Внаслідок недобросовісного користування кредитними коштами, відповідач допустила заборгованість, яка складається із:
- заборгованості за тілом кредиту в розмірі 17 424,27 грн.;
-заборгованість за простроченим тілом кредиту 2 039, 16 грн.;
-нарахована пеня за прострочене зобов`язання 8 180,17 грн.;
-штраф (фіксована частина) 500 грн.;
-штраф (процентна складова) 1382,18 грн.
Просить скасувати оскаржуване рішення суду та стягнути заборгованість у розмірі 29 525, 78 грн. 
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
Представник позивача по справі ОСОБА_2 06.05.2020 року надав суду пояснення до апеляційної скарги, яке долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 10.06.2010 року між КБ «ПриватБанк» та відповідачем по справі ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останньою анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердила, що підписана нею разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. рrivatbank. ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Відповідно до укладеного договору відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок із сплатою відсотків відповідно до Довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду.
У наданій позивачем довідці про умови кредитування від 10.06.2010 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.
Так як відповідач свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконувала, внаслідок розрахунків станом на 20.05.2019 року (а.с. 5-11) утворилася заборгованість у розмірі 29 525,78 грн. із яких: 
-заборгованість за тілом кредиту-17 424,27 грн.;
-заборгованість за простроченим тілом кредиту- 2039,16 грн.;
-нарахована пеня за прострочене зобов`язання- 8 180,17 грн.;
-штраф(фіксована частина)-500 грн.;
-штраф (процентна складова) 1 322,18 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову за недоведеністю, суд першої інстанції вважав, що між сторонами не було досягнуто згоди про умови кредитування, оскільки Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не містить підпису ОСОБА_1 , позивачем не доведено, що під час підписання заяви-анкети позичальника відповідач ОСОБА_1 була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг.
Судом також прописано у рішенні, що позивачем не надано доказів того, що відповідна банківська картка, передбачена умовами заяви-анкети, була видана відповідачу, як і не надано відомостей, що підтверджують тип та строк дії картки, що є істотними умовами договору, також не надано доказів зарахування кредитних коштів на картку.
Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови про стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за простроченим тілом кредиту та відмові у стягненні штрафу 500,00 грн. (фіксована частина).
Відповідно до ч.1,2 ст.207 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними і умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і актів-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ч.1 ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).
Частиною другою ст.1054 ЦК встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням цієї форми, є нікчемним (ст.. 1055 ЦК).
Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст.1056-1 ЦК в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.
Із матеріалів справи встановлено, що у анкеті-заяві позичальника від 10.06.2010 року процентна ставка не визначена (а.с.12).
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Проте у довідці про умови кредитування від 10.06.2010 року зазначено базова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, розмір комісії та зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.62). Зазначена довідка підписана ОСОБА_1 .
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, нараховану пеню за прострочене зобов`язання, штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема, визначено дію договору та інші умови. 
Тому, правильним є висновок суду, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) та саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядок нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16-цс/15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.
Відтак, колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої ст.634 ЦК за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин (10.06.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.09.2019 року) могли бути змінені, доповнені. Тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Тому, із врахуванням вище зазначеного, зазначені вище документи кредитодавця, суд не може розцінювати як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує наведених позивачем обставин. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс/15).
При цьому, згідно із ч.6 ст. 81 ЦПК доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що розміщені на сайті https:// www. рrivatbank. ua та містяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 10.06.2010 року.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку відповідачкою не повернені КБ «ПриватБанку», а також, враховуючи вимоги ч.2 ст. 530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Колегія суддів погоджується, що КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд-шляхом зобов`язання боржника виконання обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс/19.
Із матеріалів справи також встановлено, що 10.06.2010 року позичальник ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, була ідентифікована банком, ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг у КБ «ПриватБанк», на неї було відкрито картковий рахунок та видано картку «Універсальна». В подальшому у 2014 році, у 2016 році та 17.08.2017 року перевидані кредитні картки. (а.с.64). Остання кредитна картка за № НОМЕР_1 з терміном дії 05/21 перевидана 17.08.2017 року що чітко вбачається із ідентифікації особи способом фотографування (а.с.61). Із Розрахунку заборгованості за договором №б/н від 10.06.2010 року встановлено, що відповідач активно користувалася кредитною карткою, розраховувалася нею у торгових магазинах, частково погашала заборгованість. Останнє погашення заборгованості у розмірі 973,89 грн. припадає на 17.05.2019 року.
Так як у довідці про умови кредитування від 10.06.2010 року з використанням кредитної картки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду визначено базову відсоткову ставку та розмір щомісячних платежів від заборгованості, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, штрафи та комісійні, що довідка підписана відповідачкою, тому із врахуванням позовних вимог задоволенню підлягає стягнення тіла кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту та штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 
Разом з тим у довідці відсутня пеня, штраф (процентна складова). Заборгованість за нарахованими процентами згідно позовних вимог 0,00 грн. 
Оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг у КБ «ПриватБанк» не є складовою кредитного договору, тому у стягненні пені слід відмовити.
Відповідно до ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ч.1 ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За ч.5 ст.268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_2 ) в користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10.06.2010 року у розмірі 19 963,43 грн. (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот шістдесять три грн.) 43 коп. із яких: заборгованість за тілом кредиту 17 424,27 грн.; заборгованість за простроченим тілом кредиту 2 039,16 грн.; штраф (фіксована частина) 500.00 грн. та судові витрати по справі за оплату судового збору в суд першої та апеляційної інстанції в розмірі 3 247,15 грн. (три тисячі двісті сорок сім грн..15 коп.).
В решті позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст..ст. 389-391 ЦПК України.
Текст постанови складено 18 травня 2020 року. 

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк