Справа № 159/3434/19 	Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О. 	
Провадження № 22-ц/802/390/20  Категорія: 47 	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
03 квітня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2020 року,
                                          В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. 
Покликалась на ті обставини, що 22 березня 2019 року працівниками Любомльського ВП ГУНП у Волинській області відносно неї, за виїзд на смугу зустрічного руху та створення аварійної ситуації для транспортного засобу, який по ній рухався, був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №110491 , яке передбачено ч. 4 ст.122 КУпАП, та вилучено посвідчення водія.
Після чого, зібрані Любомльським відділом поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області адміністративні матеріали за вказаним фактом порушення Правил дорожнього руху були передані до Любомльського районного суду для розгляду. 
Постановою Любомльського районного суду від 20 травня 2019 року, провадження у вказаній адміністративній справі, щодо неї було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вилучене посвідчення водія серії НОМЕР_2 повернуто. Зазначена постанова набрала законної сили.
Крім того,позивач зазначала, що вищенаведеними неправомірними на її думку діями працівників поліції їй було завдано моральну шкоду, яка полягає у перенесених душевних стражданнях викладених розголосом даної події серед колег по місцю її роботи та неможливістю, із-за вилучення посвідчення водія, користуватись автомобілем, яку вона оцінює у 50000 грн, і яку просила відшкодувати за рахунок відповідачів.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2020 року у позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями працівників поліції, відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 , покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про недоведеність факту заподіяння їй моральної шкоди діями працівників поліції не відповідає обставинам справи та спростовується наявними у матеріалах справи доказами.
Відзиви на апеляційну скаргу відповідачі не подавли.
31 березня 2020 року, після відкриття апеляційного провадження та вирішення питання про розгляд справи у спрощеному порядку без виклику осіб - учасників справи, від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні з участю сторін.
У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою  та третьою статті 369 цього Кодексу апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішує суд з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.
Оскільки, суд апеляційної інстанції під час відкриття апеляційного провадження не приймав рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для відкладення розгляду справи та виклику учасників справи немає.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що працівники Любомльського ВП ГУНП у Волинській області, склавши протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача ОСОБА_1 за порушення Правил дорожнього руху та передавши його на розгляд до суду першої інстанції, діяли цілком правомірно, у межах наданих їм повноважень. 
Тому вимоги позивача про заподіяння їй вказаними діями працівників поліції моральної шкоди є безпідставними.
Такі висновки суду є правильними, відповідають встановленим судом обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального права.
Встановлено, що 22 березня 2019 року відносно позивача ОСОБА_1 за порушення нею Правил дорожнього руху працівниками Любомльського відділу поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.122 КУпАП та вилучено посвідчення водія. На місці складання вказаного протоколу позивач відмовилась від пояснень по суті порушення та отримання тимчасового дозволу на право керування транспортними засобами. 
Також встановлено, що постановою Любомльського районного суду Волинської області від 20 травня 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч.4 ст.122 КУпАП щодо ОСОБА_1 було закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Вилучене посвідчення водія повернуто позивачу.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно ч. ч. 1, 6, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.
Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Аналіз наведеної правової норми свідчить про те, що відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду настає за наявності певних підстав. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.
Однак, позивачем ОСОБА_1 дії працівників поліції по складенню протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності, у встановленому законом порядку, не оскаржено, та відсутнє відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або рішення вищих посадових осіб органу державної влади про неправомірність таких дій працівників поліції.
Таким чином ОСОБА_1 не надано, а судом не здобуто доказів того, що дії працівників поліції по складенню протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності були незаконними, що згідно ст. 1174 ЦПК України, могло б бути, підставою для відшкодування позивачу, заподіяної такими діями, шкоди.
Крім того, не підлягають до застосування у зазначеному випадку і положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.
Зазначений перелік підстав для відшкодування шкоди за цим законом є вичерпним.
Також варто зазначити, що складений працівником Любомльського ВП ГУНП у Волинській області протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжують права і обов`язки для позивача ОСОБА_1 .
Протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Протокол, як доказ, підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення і не може бути скасований.
Складення працівниками поліції протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, яке не потягнуло за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені у ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчать про неправомірність дій працівників поліції під час його складення.
Наведене дає підстави для висновку, що позивач ОСОБА_1 не довела факту вчинення дій, чи бездіяльності працівників поліції, якими їй було заподіяно моральну шкоду, що є підставою для відшкодування такої шкоди, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
Таким чином, на думку колегії суддів, оскаржуване позивачем рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                                   У Х В А Л И В :
У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні із викликом сторін відмовити.
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2020 року у даній справі залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий 

Судді