Постанова                                                       
Іменем України                                          
                                                                
10 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/11429/13-ц (провадження №4-с/522/34/18)
провадження № 61-48097 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б .І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавецьПриморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Фесенко Євген Ігорович, 
заінтересована особа (стягувач) -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., 
Заїкіна А. П. від 23 жовтня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст скарги
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавцяПриморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції 
в Одеській області (далі - головний державний виконавець) Фесенка Є . І . , 
в якій просив скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження.
В обґрунтування скарги зазначав, що 13 лютого 2017 року головним державним виконавцем винесено постанову № 53366869 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 522/11429/13-ц, виданим Приморським районним судом м. Одеси 08 листопада 2013 року, на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2013 року про часткове задоволення позову ОСОБА_2 до нього про стягнення грошових коштів за договором позики. 
Проте однорічний строк пред`явлення виконавчого листа на підставі статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV) до виконання закінчився, так як переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання мало місце з 23 лютого 2015 року. Крім того, не враховано часткове виконання рішення суду та сплату ним 11 000 грн.
З урахуванням наведеного,  ОСОБА_1 просив суд задовольнити скаргу.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у складі судді 
Шенцевої О. П. від 19 березня 2018 року скаргу   ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову від 13 лютого 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 53366869, винесену головним державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Фесенком Є. І. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2013 року,             що набрало законної сили 19 лютого 2015 року, початком перебігу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є 20 лютого 2015 року,                  а 20 лютого 2016 року сплив строк пред`явлення виконавчого листа до виконання. При цьому суд першої інстанції вважав, що головним державним виконавцем при відкритті 13 лютого 2017 року виконавчого провадження       № 53366869 порушено вимоги пунктів 1, 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий лист слід було повернути стягувачу.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено.Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року скасовано. Ухвалено нове судове рішення. У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Фесенка Є. І. відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь 
ОСОБА_2 352,40 грн судового збору.
Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, 
що на час відкриття вказаного виконавчого провадження (13 лютого             2017 року) діяли норми Закону України № 1404-VIII у редакції від 02 жовтня 2016 року «Про виконавче провадження» ( далі - Закон № 1404-VIII), який набрав чинності 05 жовтня 2016 року. Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» до цього Закону України виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Тобто частиною першою статті 12 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.
Апеляційний суд зазначив, що початком перебігу строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання є 20 лютого 2015 року, оскільки рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2013 року набрало законної сили 19 лютого 2015 року, кінцевим строком є 20 лютого 2018 року, тому постанова про відкриття виконавчого провадження №53366869 винесена 13 лютого 2017 року у межах трирічного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2018 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року скасувати й залишити в силі ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 19 березня 2018 року.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 20 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 522/11429/13-ц із Приморського районного суду м. Одеси, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання (дії) оскаржуваного судового рішення відмовлено і надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційної інстанції не було враховано, що рішення Приморського районного суду міста Одеси                      від 08 листопада 2013 року набрало законної сили 19 лютого 2015 року, тому саме з цього часу почався перебіг встановленого чинною до 02 жовтня       2016 року редакцією Закону України «Про виконавче провадження» однорічного строку на видачу для пред`явлення виконавчого листа до виконання і закінчився 20 лютого 2016 року. При цьому посилається на Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів)                          від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, справа № 1-7/99. 
Крім того, зазначає, що суд апеляційної інстанції невірно застосував 
пункт 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII, оскільки строк пред`явлення виконавчого листа до виконання сплив до набрання цим Законом чинності, а саме строк закінчився 20 лютого 
2016 року, а Закон набрав чинності 05 жовтня 2016 року. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У лютому 2019 року до Верховного Суду надійшло заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому вказується, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, доводи касаційної скарги                                   є безпідставними, тому просить залишити його без змін, а касаційну 
скаргу - без задоволення.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 08 листопада 
2013 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до 
ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договорами позики та стягнення моральної шкоди. Видано виконавчий лист № 522/11429/13-ц         від 08 листопада 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 07 травня 2012 року 
у розмірі 33 000,00 грн, боргу за договором позики від 04 вересня 2012 року у загальному розмірі 11 679,57 грн, боргу за договором позики 
від 24 січня 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г. Л. за р. № 84, у розмірі 
70 000 гривень та судових витрат в сумі 1 146,80 грн.
Постановою старшого державного виконавця Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції Зозулянського І. В. 22 листопада 
2013 року за виконавчим листом №522/11429/13-ц, виданим Приморським районним судом м. Одеси 08 листопада 2013 року, було відкрито виконавче провадження № 40909475.
23 лютого 2015 року постановою старшого державного виконавця Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції у зв`язку з відновленням строку на апеляційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2013 року та відкриттям 19 січня 
2015 року апеляційного провадження, на підставі частини першої 
статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист повернуто до Приморського районного суду м. Одеси. 
За результатом розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 . Апеляційним судом Одеської області 19 лютого 2015 року було постановлено ухвалу про залишення рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2013 року без змін.
Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 16 січня 2017 року частково задоволено заяву    ОСОБА_2 про поновлення виконавчого провадження та видачу виконавчого листа у цивільній справі №522/11429/13-ц, та видано виконавчий лист, що був виданий Приморським районним судом м. Одеси 08 листопада 2013 року, на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 жовтня 2013 року у справі           № 2-11429/13-ц за позовом    ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договорами позики та відшкодування моральної шкоди.
13 лютого 2017 року головним державним виконавцем Приморського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Фесенком Є. І., при розгляді заяви про примусове виконання виконавчого листа №522/11429/13-ц, виданого 
08 листопада 2013 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 115 826,37 грн з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №53366869.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України 
від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, 
що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких 
не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, 
що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції 
до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати 
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 387 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення зі скаргою до суду) у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.
 
Згідно з частиною першою статті 22 Закону України від 21 квітня 1999 року    № 606-XIV«Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент набрання законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси      від 08 листопада 2013 року - 19 лютого 2015 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
 
У пункті 1 частини другої статті 22 наведеного Закону України «Про виконавче провадження» передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.
 
Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). 
Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі              № 3-рп/2001 у справі за конституційним поданням Президента України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (справа про податки)).
 
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження». 
 
Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. 
 
Тлумачення пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення»     Закону № 1404-VIII свідчить про те, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Для цього пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» не передбачено зворотної дії в часі              і можливості застосування норм Закону № 1404-VIII (від 02 червня 2016 року) до виконавчих документів, пред`явлення до виконання за якими сплив на час набрання ним чинності.
 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що для виконання рішення Приморського районного суду міста Одеси від 08 листопада 2013 року,             що набрало законної сили 19 лютого 2015 року, початком перебігу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є 20 лютого 2015 року,                  а 20 лютого 2016 року сплив однорічний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання (за Законом № 606-XIV, який діяв на той час). А тому головним державним виконавцем при відкритті 13 лютого 2017 року виконавчого провадження № 53366869 порушено вимоги пунктів 1, 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавчий лист слід було повернути стягувачу або суду.
Апеляційний суд, не врахувавши наведені вище норми права та рішення Конституційного Суду України, помилково вважав, що застосуванню підлягає трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, виходячи лише з того, що на час відкриття виконавчого провадження (13 лютого 2017 року) діяв Закон № 1404-VIII.
Та обставина, що виконавче провадження на виконання рішення суду              від 08 листопада 2013 року первинно було відкрито 22 листопада 2013 року, не має правового значення, оскільки апеляційний судом було поновлено строк апеляційного оскарження рішення суду, а тому в силу частини першої статті 48, статті 50 Закону № 606-XIVдержавний виконавець повернув виконавчий документ суду, що його видав. 
Зазначене означає, що виконавче провадження завершено і не може бути розпочато знову, оскільки поновлення строку апеляційного оскарження рішення суду є подоланням законної сили рішення суду, тобто рішення суду не набрало законної сили. Видача у такому разі виконавчого документа не        є перериванням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Стягувач не просив поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.      
 
Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково                     і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Керуючись статтями 402, 406, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд                у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Апеляційного суду Одеської області від 23 жовтня 2018 року скасувати, залишити в силі ухвалу Приморського районного суду м. Одеси 
від 19 березня 2018 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                                І. А. Воробйова 
                                                                                                     Б. І. Гулько
Р. А. Лідовець
Ю. В. Черняк