ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м   У к р а ї н и

16 червня 2020 року м. Херсон
справа № 2-о-160/07
провадження №22-ц/819/914/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В., 
суддів: Пузанової Л.В.,
Чорної Т.Г., 
секретар  Геленко А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу прокурора м. Нова Каховка Херсонської області на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області у складі судді Непомнящої Н.О. від 24 липня 2007 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, 
встановив:
У липні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України з 1991 року. Заява мотивована тим, що в 1991 році він з батьками виїхав з Вірменії та прибув на територію України на постійне місце проживання. Зазначає, що згідно довідки квартального комітету з 1991 року, постійно прописаний за адресою: АДРЕСА_1 та в цей час виникла необхідність отримати паспорт громадянина України. Для отримання правового статусу громадянина України, звернувся до уповноваженого органу, яким йому повідомлено про необхідність рішення суду про встановлення факту проживання заявника на території України з 1991 року. 
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 липня 2007 року заяву задоволено. Суд постановив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з травня 1991 року.
 18 травня 2011 року прокуратурою м. Нова Каховка подана апеляційна скарга в якій прокурор м. Нова Каховка просив поновити строк на внесення апеляційної скарги, скасувати рішення Новокаховського міського суду Херсонської області, у задоволені заяви ОСОБА_1 відмовити. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що вступ прокурора у дану справи шляхом внесення апеляційної скарги обумовлений порушенням інтересів держави внаслідок недотримання установленого законом порядку та підстав набуття громадянства України.

       Ухвалою колегії судів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 22 червня 2011 року поновлено прокурору м. Нова Каховка Херсонської області строк на апеляційне оскарження рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 липня 2007 року.

       Рішенням колегії судів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2011 року апеляційна скарга прокурора м. Нова Каховка Херсонської області задоволена. Суд постановив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

       У лютому 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Ковальчук Ірина Миколаївна подав касаційну скаргу на судове рішення суду апеляційної інстанції.

       Постановою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року касаційна скарга задоволена, рішення апеляційного суду Херсонської області від 06 липня 2011 року скасовано, справа направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, адвоката заявника, представника управління Державної міграційної служби України в Херсонській області, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заявником доведено що станом на 24 серпня 1991 року він проживав на території України, у цей період був громадянином Вірменії та з 21.08.1991 року по теперішній час постійно проживає на території України.
У частині першій статті 234 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із заявою) визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 234 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із заявою) суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до частини другої статті 256 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із заявою) у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Аналогічні положення закріплені у статтях 293, 294 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанцій).
З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, паспорта громадянина України, зокрема постійного проживання на території України.
Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.
Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня                  1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до частини першої, другої  статті 8 Закону України «Про громадянство України»  в редакції на час звернення до суду першої інстанції, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Дитина, яка народилася чи постійно проживала на території УРСР (або хоча б один з її батьків, дід чи баба народилися чи постійно проживали на територіях, зазначених у частині першій цієї статті) і є особою без громадянства або іноземцем, щодо якого подано зобов`язання припинити іноземне громадянство, реєструється громадянином України за заявою одного з батьків або опікуна чи піклувальника. 

Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.
Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже на час прибуття на територію України, як ним зазначено, з батьками, йому виповнилося 16 років / а.с.4/.
       Довідка квартального комітету виконавчого комітету Таврійської міської ради за №39 від 13 березня 2007 року містить інформацію, що ОСОБА_1 з 1991 року по 2000 рік проживав за адресою : АДРЕСА_1 ./ а.с.5/
Також з матеріалів справи вбачається, що свідок ОСОБА_2 показав: « ОСОБА_1 з травня 1991 року проживав на території України, оскільки на цей час на протязі півроку він мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , потім він переїхав до м. Таврійська» / а.с.17/. Разом з тим, в суді першої інстанції заявник пояснював, що з травня 1991 року став постійно проживати на території України, а саме: спочатку в АДРЕСА_1 /а.с.17/
Свідок ОСОБА_3 показав, що ОСОБА_1 з 1991 року по 2000 рік проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а з 2001 року у с. Козацьке Бериславського району Херсонської області / а.с.17/.
Отже, поза увагою суду першої інстанції залишилися обставини перебування/проживання заявника, як неповнолітньої особи, на території України, оскільки вищенаведена довідки та покази свідків не свідчать про постійне, безперервне проживання заявника, який станом на 1991 рік був неповнолітнім, на території України з батьками. Як пояснила представник заявника, батьки заявника де який час проживали на території України, питання набуття громадянства України щодо себе та своєї неповнолітньої дитини не порушували та повернулися до Вірменії.
Довідка Козацької селищної ради за №739 від 27.02.2007 року свідчить про те, що ОСОБА_4 з 12 серпня 2000 року по теперішній час зареєстрований та проживає в АДРЕСА_3 / а.с.8/.
З наданих суду апеляційної інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 як громадянин Вірменії документований паспортом серії НОМЕР_1 від 06.07.1999 року, в якому маються відмітки про його місце проживання (obcervations) з 11.04.1992 року с. Аразап Армавірського району, Вірменія, перетин кордону з Україною з 1999 року, реєстрацію терміну перебування в Україні з 18 січня 2001 року та його продовження. 
       Інформація, яка міститься у військовому білеті ОСОБА_1 свідчить, що він виданий 12.11.1993 року Армавірським районним військомісаріатом республіки Вірменія, зазначена освіта – закінчив 10 класів.
       Представник заявника в судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначила, що надані суду першої інстанції докази є достатніми для доведення факту постійного проживання заявника на території України з 1991 року. Разом з тим, пояснень щодо навчання заявника, отримання ним середньої освіти під час проживання на території України, враховуючи відомості з військового білету та його вік під час прибуття в Україну, не навела, зазначивши, що інших доказів не має.
Таким чином, сукупний аналіз вищенаведених доказів не надає підстав для висновку про постійне, безперервне проживання заявника на території України з травня 1991 року, що унеможливлює задоволення його заяви.
Разом з тим, за наявності підстав, визначених Законом України «Про громадянство України» та Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» заявник не позбавлений права набути громадянство України.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини та дослідив надані докази, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви.
Доводи адвоката заявника про безпідставне поновлення прокурору строку на апеляційне оскарження, а отже наявності підстав для відмови у відкриття апеляційного провадження не можуть бути прийняті до уваги, оскільки ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області від 22 червня 2011 року прокурору був поновлений строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції та зазначена ухвала при касаційному перегляді рішення суду апеляційної інстанції не була скасована.
Враховуючи вищенаведене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376,382 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу   прокурора м. Нова Каховка Херсонської області задовольнити.
Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 24 липня 2007 року скасувати, ухвалити нове.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України з 1991 року відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                 І.В.Склярська 

Судді:                                                    Л.В. Пузанова

          Т.Г. Чорна

Повне судове рішення складено 17 червня 2020 року
Суддя І.В. Склярська