Постанова                                                     
Іменем України
 
18 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-612/2008
провадження № 61-37344св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 
відповідач - Територіальна громада в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області,
треті особи: Запорізька районна державна нотаріальна контора, Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації»,
особа, яка подала апеляційну та касаційну скарги,  - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2008 року у складі судді Громової І. Б. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Кухар С. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 .
Вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , інших спадкоємців за законом першої черги немає.
Після відкриття спадщини вона у встановлений законом строк не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, оскільки не зберігся правовстановлюючий документ на спадковий будинок.
Указувала на те, що вона фактично прийняла спадщину, оскільки протягом шести місяців з дня відкриття спадщини періодично мешкала, користувалася спадковим майном та зберігала його.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила встановити факт прийняття нею спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини, що відкрилася після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок та господарські споруди, а саме: житловий будинок літ. А, погріб під літ. А - літ. пг, ґанок до літ. А, ґанок до А, сарай            літ. Б, вбиральня літ. В, паркан № 2, колодязь № 1, хвіртки № 3, басейн № 4, ворота № 5, хвіртки № 6, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач фактично прийняла спадщину шляхом управління спадковим майном, а саме будинком з господарськими спорудами АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю, що підтверджується технічним паспортом на будинок. Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилася і ніхто зі спадкоємців не звертався до нотаріальної контори.
 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 , яка не брала участі у справі, у листопаді 2017 року подала апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року залучено як правонаступників позивача ОСОБА_1 , яка померла                ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення.
Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно.
У решті рішення суду залишено без змін.   
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання права власності та відмовляючи у задоволенні цих вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів того, чи належав за життя ОСОБА_5 спірний житловий будинок на праві власності, а надана копія технічного паспорта на житловий будинок не є підтвердженням права власності. Також апеляційний суд дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У червні 2018 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані судові рішення в частині встановлення факту прийняття ОСОБА_1 спадщини та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права в частині встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 . Суд апеляційної інстанції у своїй постанові не навів мотивів, із яких залишив рішення суду першої інстанції без змін у частині встановлення факту прийняття спадщини. При цьому суд апеляційної інстанції не врахував, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт прийняття нею спадщини, не проживала та не була зареєстрована зі спадкодавцем під час відкриття спадщини. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталась до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності у порядку спадкування, а також відмови нотаріуса  у задоволенні такої заяви.
 
Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності не оскаржуються, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 липня 2018 року касаційну скаргу                ОСОБА_4 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області         від 16 жовтня 2008 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.
 
Заявником у встановлений судом строк зазначені недоліки касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина.
 
Згідно з копією технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 власником зазначеного будинку є ОСОБА_5 .
 
ОСОБА_1  є дочкою спадкодавця та спадкоємцем першої черги.
 
Спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не заводилась.
 
Правовстановлюючі документи на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами по АДРЕСА_1 не збереглися.
 
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 12 березня 2008 року,        ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 шляхом управління спадковим майном: виконувала поточний ремонт будинку, обробляла присадибну ділянку та тримала у порядку подвір`я і всю садибу по АДРЕСА_1 .
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
За змістом частин четвертої та п`ятої Прикінцевих та перехідних положень     ЦК України 2004 року відносини спадкування регулюються нормами                  ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня               2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.
 
Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини.  
 
Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день,              з якого вона оголошується померлою.
 
Таким чином, за змістом указаних норм, відносини спадкування регулюються нормами ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року, а у разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК Української РСР 1963 року.
 
У справі, що переглядається, установлено, що ОСОБА_5 померла                        ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася, а тому
до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення                             ЦК Української РСР 1963 року.
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить із такого.
 
Частиною першою статті 529 ЦК Української РСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, у рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
За правилом статті 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
 
Статтею 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. 
 
Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.
 
Таким чином, для встановлення тієї обставини, чи прийняв спадкоємець спадщину, необхідно встановити, чи вступив він фактично в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
 
Якщо позивач у шестимісячний строк вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права власності на спадкове майно.
 
Згідно з пунктом 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, що була чинною до 07 липня 1994 року, доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути, зокрема: довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця; запис в паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку в період шести місяців після дня смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.
Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.
 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 лютого 2013 року у справі № 6-167цс12.
 
У справі, що переглядається, установлено, що згідно з довідкою                             від 12 березня 2008 року № 151, виданої Широківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, яка підписана сільським головою,   ОСОБА_6 дійсно прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_5 шляхом управління спадковим майном: виконувала поточний ремонт будинку, обробляла присадибну ділянку та тримала у порядку подвір`я і всю садибу по АДРЕСА_1 .
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для встановлення факту прийняття позивачем спадщини, оскільки позивач довела, що вона фактично прийняла спадщину шляхом управління спадковим майном, а саме будинком з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .
 
З огляду на це, безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що позивач не довела належними та допустимими доказами факт прийняття нею спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині  - без змін.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 жовтня       2008 року в нескасованій апеляційним судом частині та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 26 квітня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк