Постанова
Іменем України                                       
 
13 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 715/564/17
провадження № 61-917св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області від  28  листопада 2017 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Перепелюк І. Б., Яремка В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області  про визнання права власності у порядку спадкування за законом.
 
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, що знаходиться                       по АДРЕСА_1 . Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_5 є: вона та їхні діти - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Вказувала на те, що вона прийняла спадщину, діти спадщину після смерті батька не прийняли та на неї не претендують.
Зазначала, що вона позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно.
 
З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1 , і складається із: житлового будинку літ. «А», загальною площею 52,3 кв. м, житловою площею 33,5 кв. м; сараїв літ. «Б», «В», «Г», «Е», убиральні літ. «Д», колодязя № 1, огорожі № 2-6.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 04 квітня 2017 року у складі судді Цуренка В. А. позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, що розташоване по АДРЕСА_1 , і складається із: житлового будинку літ. «А», загальною площею 52,3 кв. м, житловою площею 33,5 кв. м; сараїв літ. «Б», «В», «Г», «Е», убиральні літ. «Д», колодязя № 1, огорожі № 2-6, загальною вартістю         65 114,00 грн.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, установивши, що спадкодавець був власником нерухомого майна, що розташоване                          по АДРЕСА_1 , і складається із: житлового будинку літ. «А», загальною площею        52,3 кв. м, житловою площею 33,5 кв. м; сараїв літ. «Б», «В», «Г», «Е», убиральні літ. «Д», колодязя № 1, огорожі № 2-6, позивач як спадкоємець першої черги у встановлений законом строк прийняла спадщину, дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно.   
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 28 листопада                 2017  року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано.
У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 , який не брав участі у справі, належить частина спірного житлового будинку, а тому визнання за позивачем права власності на цей будинок в цілому, призвело до порушення майнових прав ОСОБА_4 .
Апеляційний суд у силу своїх процесуальних повноважень не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції в цій справі дійшов висновку про скасування рішення місцевого суду, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати вказані рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що спадкове майно, а саме житловий будинок і господарські споруди, розташоване по АДРЕСА_1 , у той час як     ОСОБА_4 є власником житлового будинку з надвірними спорудами    АДРЕСА_1 , а тому дійшов помилкового висновку про те, що рішенням суду першої інстанції порушено майнові права ОСОБА_4 .
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2018 року ОСОБА_4 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказував на те, що будинки № 85 та АДРЕСА_1 є однією будівлею, яка складається із двох квартир. Зазначав, що при виготовленні технічної документації на будинок позивач приховала ту обставину, що колодязь перебуває у спільному користуванні співвласників, що призвело до порушення його прав.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Чернівецької області                     від 28 листопада 2017 року залишено без руху для надання доказів сплати судового збору.
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 у встановлений судом строк зазначений недолік касаційної скарги усунуто.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 травня 2018 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після смерті якого відкрилась спадщина.
 
За життя ОСОБА_5 заповіт не склав. Спадщину прийняла дружина спадкодавця - ОСОБА_1 , яка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 
За життя ОСОБА_5 уклав з колгоспом імені Шевченка договір купівлі-продажу житлового будинку від 01 квітня 1994 року, згідно з яким        ОСОБА_5 набув право власності на частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 32 кв. м, який знаходиться у с. Михайлівка Глибоцького району Чернівецької області.
 
Постановою державного нотаріусу Глибоцької державної нотаріальної контори від 23 березня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями по АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно.
 
Також апеляційним судом установлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 01 квітня 1994 року, укладеним між колгоспом імені Шевченко та ОСОБА_4 , останній набув право власності на іншу частину спірного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами у с. Михайлівка Глибоцького району Чернівецької області, загальною площею 32 кв. м, який посвідчено нотаріально правонаступником колгоспу - ТОВ «Михайлівське» 23 жовтня 2001 року.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
 
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
 
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову                ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , виходив із того, що суд першої інстанції, задовольняючи позов останньої, вирішив питання про майнові права особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_4 .
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить із такого.
 
Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України 2004 року сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.
 
Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. У такому разі рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а і їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
 
Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.
Висновок про наявність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд вирішив питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.
 
У досліджуваних правовідносинах апеляційним судом під час розгляду апеляційної скарги достеменно не було встановлено настання таких несприятливих наслідків для ОСОБА_4 .
 
Так, згідно з договором купівлі-продажу квартири у будинку спеціалістів колгоспом імені Шевченка від 01 квітня 1994 року, укладеного між колгоспом імені Шевченка та ОСОБА_4 , останній набув право власності на частину житлового будинку садибного типу (квартири) з надвірними будівлями, загальною площею 32 кв. м, у тому числі жилою площею 26 кв. м, яка складається із трьох кімнат, що розташований на земельній ділянці розміром 0,05 га у с. Михайлівка Глибоцького району Чернівецької області (а. с. 85-87).
 
Згідно з договором купівлі-продажу від 23 жовтня 2001 року, укладеним між ТОВ «Михайлівське» та ОСОБА_4 , останній купив 42/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований                  по АДРЕСА_3 .
На вказаній земельній ділянці розташований один житловий будинок, цегла, відмічений у плані літ. «А-1»; сараї, відмічені у плані літ. «Б», «Г»; вбиральня, відмічена у плані літ. «В»; сараї, відмічені у плані літ. «Д», «Ж»; вбиральня, відмічена у плані літ. «З»; сарай, відмічений у плані літ. «К»; огорожа, відмічена у плані № 1, № 2; колодязь, відмічений у плані № 3; огорожа, відмічена у плані № 4, № 5.
У користування ОСОБА_4 переходить частина будинку літ. «А», яка складається із: коридору 1-1, площею 7,0 кв. м, комори 1-2, площею               3,40 кв. м, кухні 1-3, площею 9,60 кв. м, кімнати 1-4, площею 10,80 кв. м, кімнати 1-5, площею 22,80 кв. м; сарай літ. «Б»; вбиральня літ. «В»; огорожа літ. № 1-2. Колодязь, відмічений у плані під № 3, сторони користуються спільно (а. с. 91).
 
Згідно з довідками Глибоцької об`єднаної територіальної громади Глибоцького району Чернівецької області від 10 липня 2017 року № 251 та      від 20 вересня 2017 року № 342, рішенням сесії Михайлівської сільської ради від 07 лютого 2003 року № 43-4/03 було перейменовано вулиці с. Михайлівка, а саме АДРЕСА_2 перейменовано на АДРЕСА_2 Житловий будинок, який належить ОСОБА_4 , розташований по АДРЕСА_2 та був збудований у 1986 році (а. с. 93, 94). 
 
Разом із тим згідно з довідкою Глибоцької об`єднаної територіальної громади Глибоцького району Чернівецької області від 07 березня 2017 року № 105, житловий будинок, який належить ОСОБА_5 , що помер                 ІНФОРМАЦІЯ_1 , розташований по АДРЕСА_1 та був збудований у 1986 році            (а. с. 25).
 
Суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що ОСОБА_4 належить на праві власності частина житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який є предметом цього спору, не надав належної правової оцінки всім доказам, які містяться в матеріалах справи, не звернув уваги на те, що  ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав будинок АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4  -будинок АДРЕСА_2 , та не з`ясував, чи є вказані будинки однією будівлею. 
 
З огляду на це, суд апеляційної інстанції не виконав вимог, передбачених процесуальним законодавством України щодо встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про те, що визнання за позивачем права власності на будинок  АДРЕСА_1 в цілому призвело до порушення майнових прав ОСОБА_4 .
 
Крім того, суд апеляційної інстанції не врахував, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилався на те, що ухвалення судом першої інстанції рішення призвело до порушення його права користування колодязем, а не спірним житловим будинком.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 і 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
За викладених обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Апеляційного суду Чернівецької області від  28  листопада 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий  	Д. Д. Луспеник    	
Судді:   	І. А. Воробйова     Б. І. Гулько     Р. А. Лідовець     Ю. В. Черняк