П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 квітня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 522/20118/19	
Час і місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
13:06 год., м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
19.02.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Абухін Р.Д.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді - Єщенка О.В.
                           суддів                      - Димерлія О.О.
- Танасогло Т.М.
         
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області, інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Куліша Михайла Сергійовича про визнання дій протиправними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними дії інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Куліша Михайла Сергійовича щодо притягнення до адміністративної відповідальності; скасувати постанову інспектора 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Куліша Михайла Сергійовича Серії ЕАК №1759018 від 17.11.2019 року по справі про адміністративне правопорушення та притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.
В обґрунтування позову зазначено, що висновки поліцейського про порушення позивачем правил дорожнього руху, а саме перевищення встановлених обмежень швидкості, не ґрунтуються на належних доказах та складені за результатом розгляду справи, проведеного не у відповідності до встановленого порядку, у тому числі не за місцем знаходження органу поліції, без забезпечення позивача правом на правову допомогу, а оскаржувана постанова не відповідає встановленій формі. Зазначені обставини свідчать про неправомірність дій інспектора поліції та рішення за результатом розгляду справи, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що використання інспектором поліції приладу, яким зафіксовано оспорюване правопорушення, відповідає вимогам чинного законодавства.
З огляду на те, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними доказами, ці обставини не спростовані позивачем, поліцейським під час розгляду справи дотримано вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати судове рішення, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та прийняти окрему ухвалу відносно судді першої інстанції з направленням до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України для вжиття відповідних заходів.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та помилково не враховано ту обставину, що інспектором поліції не здійснено розгляд справи у встановленому законом порядку, у тому числі за місцем знаходження органу поліції та без надання позивачу достатнього часу для підготовки до розгляду справи. Постанова про накладення штрафу не відповідає закріпленій на законодавчому рівні формі, у вказаному рішенні не зазначено в дії якого знаку водієм перевищено швидкість, не вказано назву приладу, яким зафіксовано правопорушення, а також не підтверджено правомірність застосування такого приладу, що позбавляє суд можливості визнати постанову належним доказом скоєння правопорушення.
Оскільки сторони повідомлялись належним чином про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення копії апеляційної скарги та викликів до суду, у тому числі шляхом повідомлення про розгляд справи телефонограмою та передавання судової повістки засобами електронного зв`язку, заяв чи клопотань про неможливість прибути у судове засідання не надходило та у призначені судом дату і час сторони не з`явились, з огляду на достатність доказів для вирішення справи за наявними матеріалами, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2019 року інспектором 1 батальйону 4 роти Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Кулішем Михайлом Сергійовичем винесено постанову Серії ЕАВ №800244 про накладення на позивача адміністративного стягнення у розмірі 510 грн.
Підставою для накладення адміністративного стягнення стало те, що позивач 17.11.2019 року, керуючи транспортним засобом Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перевищив  швидкість на 70 км/год, а саме рухався зі швидкістю 120 км/год в населеному пункті с. Бокиївка Волочинського району Хмельницької області на автодорозі М12 М12 225, чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП України.
Вимірювання швидкості транспортного засобу здійснено відповідним засобом Трукам 000691.
Не погоджуючись із вказаною постановою, посилаючись на її необґрунтованість та невідповідність чинному законодавству, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, порушення яких є підставою для відповідальності згідно із законодавством (п.п. 1.1, 1.9 Правил).
Так, відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Згідно із п. 12.4 Правил дорожнього руху від 10.10.2001 року №1306 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Водночас, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Зазначені положення кореспондуються із приписами ст. 72 КАС України, згідно яких доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує те, що позивач у позові не заперечував вчинення порушень правил дорожнього руху. Звертаючись до суду із цим позовом, зазначав про недотримання поліцейським порядку вирішення справи про адміністративне правопорушення, у тому числі розгляд справи не за місцем знаходження органу поліції, не забезпечення поліцейським всебічного вирішення справи, що виразилось у не забезпеченні позивача правовою допомогою та надання часу для підготовки до розгляду справи, а також про не підтвердження скоєного правопорушення належними доказами і про складання поліцейським постанови у формі, не встановленої законом.
Разом з цим, судом першої інстанції правильно зазначено, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 05.04.2012 року №437 затверджено перелік засобів вимірювальної техніки.
До вказаного переліку включено засіб    вимірювальної     техніки - «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruСАМ», який  на підставі наведеного наказу зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за  №У3197-12.
29.08.2012 фірмі LaserTechnology, Inc., яка є виробником TruСАМ, видано Сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903-2012.
Вищевказана процедура проведення державних приймальних випробувань типів вимірювальної техніки з подальшою реєстрацією таких типів вимірювальної техніки в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видачею Сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки передбачена положеннями  Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 року №113/98-ВР (який діяв на момент сертифікації).
Разом з цим, відповідно до ч. 1  ст. 26 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» від 11.02.1998 року №113/98-ВР (який діяв на момент сертифікації) засоби вимірювальної техніки, призначені для серійного виробництва в Україні або для ввезення на територію України партіями, підлягали державним приймальним та контрольним випробуванням з метою затвердження типів цих засобів або контролю їх відповідності затвердженим типам і обов`язковим вимогам нормативних документів з метрології.
Згідно із п. 1.3 Порядку оформлення та видачі сертифікатів затвердження типу засобів вимірювальної техніки, сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу та свідоцтв про визнання затвердження типу засобів вимірювальної техніки, затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України від 19.02.2002 року №100  (який діяв на момент сертифікації) сертифікати затвердження типу засобів вимірювальної техніки видавався на підставі позитивних результатів державних приймальних або державних контрольних випробувань засобів вимірювальної техніки іноземним виробникам засобів вимірювальної техніки або їхнім офіційним представникам в Україні - для офіційного підтвердження затвердження типу засобів вимірювальної техніки і можливості їх ввезення на територію України партіями.
На виконання вимог вищевказаних нормативно-правових актів здійснювались державні приймальні випробування приладу TruCAM з подальшою реєстрацією останнього в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки і видання Сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки.
При цьому, Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014 року №1314-VI (який набрав чинності з 01.01.2016 року) не передбачено повторного проходження процедури сертифікації для приладів, які вже були завезені на територію України  та введені в експлуатацію.  Такої процедури як «сертифікація» законодавством не передбачено.
Також, відповідно до п. 3  наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.07.2016 року №1161 зберігання інформації про затверджені типи засобів вимірювальної техніки, внесені в установленому порядку до набрання чинності новим  Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність»  до Державного реєстру засобів вимірювальної техніки, як і формування та ведення вказаного реєстру, здійснювалось до 01.01.2019 року.
Враховуючи, що прилади TruСАМ, які знаходяться в розпорядженні та користуванні Департаменту патрульної поліції та його структурних (територіальних) підрозділів введені в експлуатацію в період його перебування в Державному реєстрі, їх подальша експлуатація не обмежена нормами чинного законодавства.
Разом з цим, відповідно до ст. 17 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" від 05.06.2014 року №1314-VI (який набрав чинності 01.01.2016 року) законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Для всіх законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, згідно  наказу Мінекономрозвитку «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями»  від 13.10.2016 року №1747 встановлено міжповірочні інтервали. В тому числі це стосується вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних, до яких відноситься і вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI20/20 TruСАМ. Міжповірочний інтервал для нього становить  1 рік.
Згідно свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13555 лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №TC000691 відповідає вимогам на технічну документацію, а сертифікат чинний до 14 грудня 2019 року, чим підтверджується правомірність використання вказаного засобу фіксації правопорушення на момент винесення оспорюваної за цим позовом постанови.
Разом з цим, колегія суддів враховує, що згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП справи про адміністративні правопорушення, а саме про порушення, зокрема, правил  дорожнього руху (частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123) розглядають органи  Національної  поліції.
Від  імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні   правопорушення   і   накладати   адміністративні стягнення   мають   право   працівники   органів   і   підрозділів Національної  поліції,  які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Вказані правила кореспондуються із приписами ч. 5 вказаної статті КУпАП, згідно якої, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису). Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Разом з цим, згідно із ч. 6 ст. 276 КУпАП Законами України може бути передбачено й інше місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, виявлене відповідачем адміністративне правопорушення не підлягає оформленню протоколом, а вирішення питання про притягнення водія до адміністративної відповідальності має відбуватись на місці його вчинення шляхом складання відповідної постанови, тобто за правилами ч. 4 ст. 258 КУпАП, що кореспондується з положеннями ч. 6 ст. 276 КУпАП.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та без складання відповідного протоколу відбувся із повним дотриманням вищенаведених правових норм, а доводи позивача про порушення установленого порядку під час накладення стягнення - є необґрунтованими.
Водночас, за правилами ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Разом з цим, аналіз наведених норм показав, що розгляд такої справи носить спрощений порядок і не передбачає її відкладення, відтермінування тощо.
Отже, під час розгляду такої справи на особу, яка притягується до відповідальності, також покладається обов`язок щодо забезпечення цього провадження повнотою та всебічністю, в тому числі невідкладеного пред`явлення документів, необхідних для вирішення справи, забезпечення поліцейського можливістю вирішити питання чи клопотання, що виникають під час розгляду справи тощо.
Доказів перешкоджання позивачу у цьому матеріали справи не містять.
Згідно із ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу.
Так, у змісті оспорюваної постанови зазначено прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи, яка склала постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа, у тому числі її прізвище, ім`я та по батькові, дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення; результат розгляду справи, тобто прийняте рішення; дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення, у тому числі марка, модель, номерний знак; технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; дані із реквізитами оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Отже, є необґрунтованими доводи апелянта і щодо невідповідності змісту оспорюваної постанови встановленим правилам.
Також, відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Вказані положення адміністративного процесуального законодавства позбавляють апеляційний суд прийняти доводи апелянта щодо не наведення у постанові відомостей про дорожній знак, в зоні дії якого позивачем перевищено установлену швидкість, що призвело до адміністративного правопорушення. Вказане свідчить про заявлення апелянтом під час апеляційного провадження нових підстав позову, попередньо не розглянутих у суді першої інстанції. 
З огляду на наведене, оскільки вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджено належними доказами, факт перевищення швидкості ним не заперечується, вирішення справи та притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбулось з дотриманням чинного законодавства та обґрунтовано, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування рішення суб`єкта владних повноважень та задоволення адміністративного позову.
Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.
Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на не встановлення обставин, визначених ст. 249 КАС України, підстави для задоволення вимог апелянта в цій частині також відсутні.
Враховуючи викладене, оскільки висновки суду першої інстанції відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                   
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню не підлягає.

         Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко
         
         Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                      Т.М. Танасогло