ПОСТАНОВА
Іменем України

04 червня 2020 року 
Київ
справа №808/602/17
адміністративне провадження №К/9901/34802/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС на постанову  Запорізького окружного адміністративного суду від 04.05.2017 року (суддя Семененко М.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017 року (головуючий суддя Баранник Н.П., судді: Дурасова Ю.В., Щербак А.А.) у справі № 808/602/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Запорізької митниці ДФС про  визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі позивач, Підприємець) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Запорізької митниці ДФС (надалі відповідач, митний орган), про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, зобов`язання прийняти висновок про повернення надмірно сплачених митних платежів.
Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 04.05.2017 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017 року, позов задовольнив частково. Визнав протиправними та скасував рішення про коригування митної вартості товарів № 112020000/2016/000026/2 та № 112020000/2016/000027/2 від 28.11.2016 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким відмовити у задоволення позовних вимог.
Митний орган стверджує, що оскільки, в зв`язку з включенням до митної вартості товарів не в повному обсязі витрат на транспортування (не підтверджено та (або) не спростовано розбіжності), рішення про коригування митної вартості товарів є обґрунтованими та такими, що відповідають чинному законодавству.     
Відзив на касаційну скаргу митного органу від позивача на адресу Суду не надходив, що не перешкоджає касаційному перегляду судових рішень.
06.03.2018 року касаційна скарга передана на розгляд судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Юрченко В.П. в порядку пункту четвертого частини першої розділу 7 «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства у редакції Закону від 03.10.2017 № 2147.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з таких підстав. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.11.2016 року між позивачем та фірмою «Томас Краусе» укладено договір купівлі - продажу № 01_11, відповідно до п.1.1 якого продавець - фірма «Томас Краусе» зобов`язується передати у власність покупця бувшу у вжитку автомобільну техніку, частини та комплектуючі до легкових та вантажних автомобілів, будівельну техніку та механізми, транспортні контейнери, причепи, трактори, автонавантажувачі, автокрани німецького виробництва, або країн ЄС, а покупець зобов`язується отримати та своєчасно проводити його оплату на умовах даного договору. 
На виконання умов Контракту позивачем імпортовано на митну територію України товар, відповідно до додатку №1 від 02.11.2016 року та додатку №2 від 03.11.2016 року до договору № 01_11 від 01.11.2016.
Під час проведення посиленого контролю та перевірки правильності визначення декларантом митної вартості імпортованого товару митний орган дійшов висновку, що надані до митного оформлення містять розбіжності щодо транспортування товару, а саме в експортних митних деклараціях країни відправлення № MRN 16DE300248771693E0 від 04.11.2016 року та №MRN 16DE300248889732E3 від 04.11.2016 року зазначено, що перевезення здійснюється через територію Німеччини, Польщі та України, натомість у довідці про транспортні витрати від 07.11.2016 року № 8 наданої позивачем вказано, що перевезення здійснюється через територію Німеччини.
У зв`язку зі встановленням розбіжностей у поданих до митного оформлення документах, митним органом 18.11.2016 року направлено електронне повідомлення декларанту, із зазначенням про наявність у поданих до митного оформлення документах розбіжностей та про необхідність надати наступні додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) виписку з бухгалтерської документації; 
4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 
6) інші документи на бажання декларанта.
Листом від 21.11.2016 року позивач повідомив митний орган про те, що позивач по митним деклараціям від 18.11.2016 №112020000/2016/003127 та №112020000/2016/003129 не має можливості надати додаткові документи для підтвердження митної вартості згідно вимог ч.3 ст.53 Митного кодексу України.
Після розгляду наданих позивачем документів та відповіді від 21.11.2016 року відповідачем 28.11.2016 року прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №112020000/2016/000026/2 та №112020000/2016/000027/2.
За приписами частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Статтею 49 Митного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за основним методом (тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції)) та другорядними: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); за резервним. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно частини 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
В силу положень ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 Митного кодексу України, митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в експортних митних деклараціях країни відправлення № MRN 16DE300248771693E0 від 04.11.2016 року (аркс. с. 90) та № MRN 16DE300248889732E3 від 04.11.2016 року (арк. с. 104) зазначено, що перевезення товару здійснюється через територію Німеччини, Польщі та України. 
Натомість, у довідці про транспортні витрати від 07.11.2016 року № 8 (арк. с. 109) наданої позивачем, вказано, що перевезення здійснювалось транспортним засобом MAN TGA 2005 р.в., державний номер НОМЕР_1 , по маршруту прямування: Німеччина - Ягодин - Дорогуск - Токмак, Україна, а транспортні витрати поза межами території України складають 12 400,00 грн.     
Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що виявлені митним органом розбіжності в поданих документах стосувались вартості понесених транспортних витрат на транспортування товару від продавця до кордону України, проте, митним органом додатково витребувано у позивача договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини, тобто документи, які жодним чином не стосуються виявлених розбіжностей та транспортування придбаного товару.
Суд першої інстанції зазначив, що представником відповідача не було надано пояснень щодо того, яким чином вищевказані документи могли б усунути виявлені в ході митного оформлення товарів розбіжності та підтвердити витрати на транспортування товарів.
Не надані такі пояснення і в касаційній скарзі.
Суд погоджується з висновком суді апеляційної інстанції, що документи, надані позивачем при митному оформлені, містили достатні відомості про умови поставки товару та жодним чином не перешкоджали митному органу встановити та перевірити заявлену митну вартість імпортованого товару.
    Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною контракту, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не спростовані відповідачем.
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митним органом не було дотримано процедуру визначення митної вартості імпортованого товару та його митного оформлення відповідно до вимог митного законодавства.
Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи і не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного рішення, судами першої та апеляційної інстанцій було порушено норми матеріального та процесуального права.
Згідно частини 1 статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Верховний Суд, переглянувши постанову суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги
Суд дійшов висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій  виконано  всі  вимоги  процесуального  законодавства, всебічно  перевірено  обставини  справи,  вирішено  справу  у  відповідності  до  норм  матеріального  права, постановлено  обґрунтовані  рішення,  в  яких  повно  відображені  обставини,  що  мають  значення  для  справи. Порушень норм матеріального права, які могли призвести до зміни чи скасування рішень судів попередніх інстанцій не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись статтями 341, 344, 349, 350 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Запорізької митниці ДФС залишити без задоволення. 
Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 04.05.2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 19.07.2017 року у справі № 808/602/17 залишити без змін. 
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду