Єдиний унікальний номер 933/183/20
Номер провадження 33/804/276/20 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року        м. Бахмут

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Донецького апеляційного суду Акуленко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Олександрівського районного суду Донецької області від 27 квітня 2020 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , 
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з нього судовий збір в розмірі 420,40 грн., 

В С Т А Н О В И В:
Згідно постанови судді, 6 лютого 2020 року, о 09:30, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2109 ДНЗ НОМЕР_1 по вул. Центральній смт. Олександрівка Олександрівського району Донецької області з ознаками алкогольного сп`яніння: виражене тремтіння рук, запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру та у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
- вказує, що відмовився від огляду під тиском поліцейських, які вказали, що для огляду на стан сп`яніння необхідно буде їхати у м. Маріуполь. Всі вчинені ним під час складання протоколу дії та надані пояснення, зокрема і про те, що він випив пива, здійснювались за вказівкою та під тиском поліції; 
- вважає, що суддя підійшла упереджено до розгляду справи та стала на сторону обвинувачення, зокрема здійснила надмірний тиск на свідка ОСОБА_2 , повідомивши, що за дачу неправдивих свідчень передбачено кримінальну відповідальність та невідворотне покарання, від чого той втратив свідомість, а потім змінив надані суду пояснення. Крім того, суддя неодноразово зазначала і про неправдивість пояснень самого порушника, а 11 березня 2020 року винесла постанову про закриття провадження у справі за протоколом відносно іншої особи, складеним також 6 лютого 2020 одним і тим самим працівником поліції за таких самих обставин;
- також звертає увагу, що жодних підстав для його зупинки, визначених п. 1-9 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» не було, а тому всі подальші дії щодо нього були незаконними;
- крім того, зазначає, що поліцейський був зобов`язаний скласти направлення на медичний огляд, а фіксація правопорушення мала відбуватись не на мобільний телефон, а на технічний засіб визначений у Переліку технічних засобів, що використовуються в підрозділах Національної поліції для виявлення та фіксування порушень ПДР. Також в протоколі не зазначено особу, яка здійснювала відеозйомку, що виключає допустимість даного доказу з огляду на позицію Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, у справі № 524/1284/17.
- при цьому, він взагалі не мав ознак сп`яніння, оскільки від керування відсторонений не був. У нього навіть не вилучали водійське посвідчення.          
Перевіривши матеріали справи слід зазначити наступне.
Згідно з вимогами ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно п. 2.5 ПДР України Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідно до ст. 130 КУпАП передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тобто, для визначення складу даного правопорушення необхідно встановити чи керувала особа, що притягується до адміністративної відповідальності транспортним засобом, законність запропонованого їй порядку огляду та сам факт відмови.
Згідно з вимогами ст. 266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, сп`яніння проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Так, факт порушення ОСОБА_1 п. 2.5 ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП підтверджується відповідним протоколом, поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з яких вбачається, що дійсно ОСОБА_1 було запропоновано продути алкотестер та пройти медичний огляд у закладі охорони здоров`я, проте він відмовився. Дані пояснення були отримані безпосередньо під час розгляду справи судом першої інстанції. 
Отже, запропонований ОСОБА_1 порядок огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідає вимогам ст. 266 КУпАП України. Доводи апелянта про  зворотнє є безпідставними, оскільки видача направлення на огляд, як і використання та сама демонстрація алкотесту є наслідком згоди водія на проходження огляду, що в даному випадку не мало місця. 
Також, слід зазначити, що відсторонення водія від керування є правом, а не обов`язком поліцейських, а тому відсутність даного факту не є таким, що спростовує обставини викладені у протоколі. 
Сам факт керування транспортним засобом при викладених у протоколі обставин ніким не оспорюється та підтверджується самим апелянтом.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 безумовно наявний склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання щодо законності зупинки порушника слід зазначити, що жодних доказів невідповідності дій поліції вимогам ст. 35 ЗУ ««Про Національну поліцію» суду не надано. Крім того, жодним чином не підтверджені і доводи щодо нібито застосованого тиску та дачі порушником пояснень за вказівкою поліції. 
Фактично ОСОБА_1 будучі дієздатним, відмовився пройти запропонований йому огляд на стан алкогольного сп`яніння та власноручно зазначив у протоколі, що випив пива.
За таких обставин, всі його твердження щодо нібито допущених поліцейськими порушень, за відсутності жодних доказів наданих на їх підтвердження, свідчать лише про його бажання уникнути адміністративної відповідальності та жодним чином не спростовують вини у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Аналогічною метою викликані і доводи щодо порушень, нібито допущених суддею першої інстанції, оскільки твердження апелянта щодо надмірного тиску на нього та свідка також не підтверджені жодними доказами. 
Фактично повідомлення свідка про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих пояснень є процесуальним обов`язком судді, що в жодному випадку не пов`язано з тиском на таку особу, а зумовлено виключно необхідністю встановлення достовірних обставин події, як і допит самого порушника. 
За таких обставин, заявлені твердження щодо упередженості судді є безпідставними.
Також слід зазначити, що інші постанови судді, які були винесені за результатами розгляду протоколів про адміністративні правопорушення складені поліцейським, який оформлював матеріали відносно апелянта не мають преюдиційного значення, не є підставою для постановлення рішення про закриття провадження у даній справі та також жодним чином не свідчать про упередженість суду. 
Що стосується наявного у справі відеозапису порушення, то заявлені автором апеляції доводи щодо його недопустимості вже були враховані судом першої інстанції, тому взагалі не зрозуміло, з чим саме в даній частині оскаржуваної постанови не згоден апелянт.
Таким чином, перевіривши постанову судді в межах апеляційної скарги підстав для її скасування не вбачається.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,

П О С Т А Н О В И В:
Постанову судді Олександрівського районного суду Донецької області від 27 квітня 2020 року відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя