П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
07 квітня 2020 року                                                                                     м. Київ
 
Справа № 22-5053                                               Головуючий у1-й інстанції - Косенко А. В.
Унікальний № 370/1436/19                                                              Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
 
у с т а н о в и л а:
 
У травні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року у розмірі 62 667  грн 18 коп., яка складається з наступного: 809 грн 12 коп. - заборгованість за кредитом, 53 697 грн 72 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 700 грн - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн, - штраф (фіксована частина), 2960 грн 34 коп., - штраф (процентна складова). Також банк просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 921 грн зі сплати судового збору (а.с.2-5).
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідно до укладеного кредитного договору, ОСОБА_1 , 17 серпня 2010 року отримав від "ПриватБанку" кредит у розмірі 2 400 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором, відповідач зобов`язань не виконав, що стало підставою для звернення до суду.
Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  задоволено частково.
          Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року у сумі 809 грн 12 коп.
          В решті позивних вимог відмовлено.
          Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 921 грн, судових витрат.
 
          Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та задовольнити вимоги банку в цій частині, в іншій частині рішення залиши без змін  (а.с.61-68).
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у визначений судом строк не подав.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
При розгляді справи районним судом були встановлені наступні обставини.
          17 серпня 2010 року ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «КБ «ПриватБанк».
          Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві (копія Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів банку додаються до позовної заяви.
          Відповідно до укладеного договору б/н від 17 серпня 2010 року ОСОБА_1 отримав від ПАТ «КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 2 400 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків.
          Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті   http://privatbank.ua/terms/pages/70 з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умовами та правилами надання банківських послуг».
          Згідно з п. 2.1.1.12.2 Умов та Правил в разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору.
          При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п. 2.1.1.12.6.1. Умов та правил на суму від 100 грн, Клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/kredity/. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.
          Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник обов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн, за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.
          ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
          У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № б/н від 17 серпня 2010 року виникла заборгованість у сумі 62 667 грн 18 коп., яка складається з наступного: 809 грн 12 коп.,- заборгованість за кредитом, 53 697 грн 72 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 700 грн - заборгованість за пенею та комісією; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн, - штраф (фіксована частина), 2 960 грн 34 коп., - штраф (процентна складова).
          Задовольняючи частково позов АТ КБ «ПриватБанк» районний суд виходив із того, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, у самій Заяві-Анкеті позичальника від 17 серпня 2010 року процентна ставка не зазначена. А також, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Роздруківка ж із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 17 серпня 2010 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою наявність правових підстав для часткового задоволення позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення  (а.с.55-57).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
          За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Звертаючись до суду з даним позовом, представник АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що відповідно до укладеного з відповідачем договору б/н 17 серпня 2010 року, ОСОБА_1 отримав кредит 2 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
На підтвердження умов договору банк надав суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»,  витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та розрахунок заборгованості.
Однак, надані АТ КБ «ПриватБанк» документи не підтверджують погодження сторонами умов кредитування у повній мірі.
Як убачається з матеріалів справи, ані витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ані витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису ОСОБА_1 
Анкета-заява містить лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Заява не містить даних про умови кредитування.
03 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом  ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт  та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,  не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами  шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду вказано, що АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
У даній справі районний суд правильно керувався вказаними вище висновками Великої Палати Верховного Суду, та дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту у розмірі 809 грн 12 коп. тому доводи скарги  АТ КБ «ПриватБанк» про те, що сторони у потрібній формі досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі, досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів відхиляє, як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
 
Аргументи скарги стосовно того, що районний суд відмовив у задоволенні вимог Банку не маючи обґрунтованих заперечень відповідача, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Ці доводи позивача зводяться до того, що відсутність заперечення позовних вимог з боку відповідача означає його згоду із цими вимогами в контексті статті 12 ЦПК України.
Водночас з матеріалів справи убачається, що відповідач не подавав відзиву із запереченням позовних вимог або зі згодою із такими вимогами в порядку, передбаченому статтями 178, 180 ЦПК України, а тому відсутні підстави стверджувати, що відповідач, не виклавши заперечень проти позовних вимог, тим самим погодився з позовом.
Відповідач також не вчинив визнання стверджуваних позивачем обставин, що могло б слугувати підставою для звільнення позивача від обов`язку їх доказування відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України. Водночас факт не заперечення учасником справи обставини у цивільному судочинстві не є тотожним факту визнання цієї обставини. 
Принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона, на яку покладено тягар доказування, стверджує, а інша сторона не надала заперечень. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Отже відсутність у матеріалах справи заперечень відповідача проти заявлених до нього вимог не може свідчити про беззаперечне визнання останнім таких вимог.
 
Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
 
Доводи скарги щодо того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання, який регулюється ст. 634 ЦК України і згідно якого сторона може лише приєднатися до такого договору і не може запропонувати свої умови договору, а тому відсутність підпису позичальника в умовах не свідчить про не укладення договору, колегія суддів також відхиляє, оскільки підпис відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутній, а позивачем у свою чергу не надано доказів, що саме ці Умови або їх відповідна редакція існували чи були чинними на момент написання відповідачем заяви і не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
 
Крім того, під час апеляційного розгляду в порядку, визначеному ст. 367 ЦПК України, судом досліджено у якості нового доказу додану позивачем до апеляційної скарги виписку по рахунку ОСОБА_1 за період з жовтня 2010 року до грудня 2019 року (а.с.70-73).
Відповідно до відомостей цього документа ОСОБА_1 фізично користування карткою до жовтня 2014 року.
Водночас  АТ КБ «ПриватБанк» не надано суду довідку про надання інших кредитних карт  ОСОБА_1 .
    Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Оперуючи відомостями наявних у розпорядженні суду письмових доказів - розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з жовтня 2010 року до грудня 2019 року (а.с.6-8; 70-73), у їх сукупності та взаємному зв`язку, апеляційний суд доходить висновку, що за наданою відповідачу кредитною картою строк кредитування закінчився 31 жовтня 2014 року із закінченням строку дії картки, виданої у жовтні 2010 року.
Тому правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті відсотків, нарахованих за період з  листопада 2014 року до 31 березня 2019 року у розмірі 53 668 грн 51 коп., а також штрафів і комісії, нарахованих за означений період у загальному розмірі 8 160 грн. 34 коп. (4700 + 3460,34) відсутні, оскільки  право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та комісію за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, який в силу положень ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинен урахуватися судом при виборі і застосуванні норм права для вирішення даного спору. 
З огляду також і на цю обставину апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків, комісії та штрафів. 
Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить.
Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного  рішення  немає.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
 
Рішення Макарівського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                  А. А. Пікуль
 
Судді                                                             Д. Р. Гаращенко
 
                                                                       Т. О. Невідома