Дата документу 28.04.2020 Справа № 336/6105/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 336/6105/18                                        Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
№ 22-ц/807/1695/20                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначав, що він є сином ОСОБА_3 , чия смерть сталася 4 вересня 2008 року, та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки позивача були учасниками права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 . Сторони в справі також є співвласниками означеного житла. Після смерті ОСОБА_3 її спадкоємці першої черги за законом, а саме: діти (позивач та відповідач), а також чоловік ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Проте відповідач та ОСОБА_4 постійно проживали разом із спадкодавцем на момент її смерті, тому вони вважаються такими, що прийняли спадщину. Позивач на час смерті матері відбував покарання в державній установі «Вінницька установа виконання покарань № 1», де знаходиться і на час подання позову. Жодних офіційних відомостей про смерть матері, в тому числі від нотаріальної контори, позивач не отримував, а дізнався про це за спливом певного часу. При цьому батько ОСОБА_4 запевняв його, що коли він звільниться з місць позбавлення волі питання про отримання належної йому частки у спадковому майні буде вирішено справедливо. Оскільки він з поважних причин пропустив строк подачі заяви про прийняття спадщини, просить визначити йому додатковий строк, що обчислюватиметься трьома місяцями після набрання рішенням законної сили. Після смерті батька позивач вжив заходів з направлення нотаріусу заяви про прийняття спадщини в строк, що передбачений законом, а саме: 14 серпня 2018 року, коли він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О.О., до якої заява надійшла лише 27 серпня 2018 року. Крім того, отримавши 20 серпня 2018 року повідомлення з П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори про смерть батька і право позивача подати заяву про прийняття спадщини, наступного дня, а саме: 21 серпня 2018 року, він через установу відбування покарання відправив відповідну заяву, проте отримана вона була лише 28 серпня 2018 року. Свідоцтво про право на спадщину йому не видали, а роз`яснили, що він вправі звернутися до суду з позовом про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд, визнати пропущений ним строк подання заяви про прийняття спадщину з поважних причин, встановити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю в три місяці.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Визначено для ОСОБА_1 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 тривалістю в три місяці, перебіг якого починається з моменту набрання цим рішенням законної сили.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким визнати поважною причину пропуску ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, ІПН НОМЕР_1 , який утримується в державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1)» строку для прийняття спадщини та визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили, для надання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (а. с. 6).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 7). Після її смерті 21 лютого 2009 року до нотаріальної контори звернулися із заявами: про прийняття спадщини - ОСОБА_2 , про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_4 , яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 , до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулися: 14 серпня 2018 року - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_1 .

Вирішуючи вимоги позову в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що позивач зазначав, що протягом строку прийняття спадщини йому не було відомо про факт смерті матері; а також перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, він об`єктивно був позбавлений можливості отримати оплатну правову допомогу.

При апеляційному розгляді представник позивача зазначила, що позивач був позбавлений можливості отримати юридичну консультацію з приводу порядку отримання спадщини.

Натомість таким доводам про необізнаність про смерть самої близької людини суд першої інстанції надав належну правову оцінку.
Так, за поясненнями відповідача та відповідача, та поясненнями ОСОБА_2 , допитаного в якості свідка у відповідності до вимог ст. 92 ЦПК України, ОСОБА_1 , який з 2000 року перебуває в місцях позбавлення волі, підтримував постійний контакт з членами родини шляхом мобільного телефонного зв`язку, а також під час відвідувань позивача його батьками та відповідачем у місці відбування покарання. 
Зокрема, як зазначив суд першої інстанції, відповідач показав, що позивач мав два номери телефону двох операторів стільникового зв`язку - « Life » та «Київстар», - регулярні дзвінки з яких ініціював він сам. Позивач знав, що мати тяжко хвора на онкологічне захворювання, яке і стало причиною смерті. Про смерть матері ОСОБА_1 дізнався саме в день її поховання, зателефонувавши родичам. Після смерті матері спілкування продовжувалося аж до смерті батька сторін, у зв`язку з чим відповідачеві відомо про всі зміни в житті брата, який, знаходячись у виправній колонії, уклав шлюб з жінкою, що мешкає в Одеській області. 
Батько сторін навіть відвідував нову невістку за місцем її проживання. В день, коли сталася раптова смерть батька, позивач за їхньою домовленістю мав спілкуватися з батьком, проте, зателефонувавши, зі слів відповідача дізнався про смерть ОСОБА_4 . 
Також судом першої інстанції встановлено, що позивач ніколи не переривав зав`язків з сім`єю, твердження про необізнаність про смерть ОСОБА_6 позбавлені логічного змісту, так як встановлені судом обставини не дають підстав припускати відсутність у нього інформації про смерть найближчої людини, якою є його мати.

Також суд першої інстанції врахував, що немає підстав для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини в розумінні ст. 1272 ЦК України, з посиланням на усталену судову практику, зокрема, Постанову від 12.02.2018 року Верховного Суду в справі в справі № 712/656/15-ц, відповідно до якої, якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, і суд у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України вважає за необхідне застосувати їх при розв`язанні подібних правовідносин.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, судова колегія враховує фактичні обставини справи, тривалість часу яка минула з часу смерті матері, відсутність доказів на підтвердження того що факт смерті від нього приховувався, відсутність переконливих доказів на підтвердження того, що перебуваючи у місцях позбавлення волі він не був обізнаним про порядок прийняття спадщини тощо.

Тим більще, як зазначив суд першої інстанції, з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_4 випливає, що 9 серпня 2018 року позивач подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Єдемської-Фастовець О.О. а 20 серпня 2018 року - таку ж за змістом заяву до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори.

Тож позивачем не наведено підстав та обставин, які заважали б йому подати таку ж заяву про прийняття спадщини після смерті матері. 
До того ж пояснення позивача є суперечними, тобто він одночасно заявляв і про те, що не був обізнаним про смерть матері і про те, що не знав як оформити та подати заяву про прийняття її спадщини.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність у ОСОБА_1 перешкод для звернення до нотаріуса після смерті ОСОБА_6 ..

За роз`ясненнями Постанови Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини не поважною причиною для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. 
Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про часткову відмову в задоволенні позовних вимог .
Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були  допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.
З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та часткового скасування оскаржуваного судового рішення в часті відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері.
В іншій частині судове рішення не оскаржене.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити безщ задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 лютого 2020 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 4 травня 2020 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

       О.З. Поляков