Ухвала
Іменем України
23 березня 2020 року
м. Київ
справа № 202/758/20
провадження № 51- 1388 ск20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                        ОСОБА_1 ,
суддів                            ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року,
встановив:
До Касаційного кримінального суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 у якій він просить скасувати ухвалу апеляційного суду та змінити ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 07 лютого 2020 року, зобов`язати  уповноважених осіб Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 28 жовтня 2019 року. 
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпра від 07 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб Дніпропетровської місцевої прокуратури №1, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 28 жовтня 2019 року. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року, на підставі ч.6 ст.9, ст. 309 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді закрито, апеляційну скаргу з додатками повернуто ОСОБА_4 . 
ОСОБА_4 не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, звернувся із вказаною скаргою, яку просить задовольнити. При цьому посилається на необґрунтованість і невмотивованість ухвали апеляційного суду з огляду на недотримання вимог ст.55 Конституції України,  ст. 6  Конвенції про захист прав людини  та основоположних свобод, ч.1, ч.2 ст. 309 КПК. При цьому посилається на практику Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. 
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена.
Зокрема, частинами 2 і 3 ст.309 КПК передбачено оскарження під час досудового розслідування в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, повернення скарги на рішення, дії чи  бездіяльність слідчого, прокурора або відмову у відкритті провадження по ній. Скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
При цьому, згідно із положеннями ч.3 ст.392 КПК, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається із наявних у Суді матеріалів, ухвала слідчого судді стосується безпосередньо відмови у задоволенні скарги на бездіяльність уповноважених осіб Дніпропетровської місцевої прокуратури №1.
Питання про оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування чітко врегульовані вищезазначеними спеціальними нормами чинного КПК.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою,  обгрунтовано звернув увагу на те, що зазначеними нормами чинного КПК не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, тому апеляційна скарга не може бути предметом розгляду апеляційним судом і апеляційне провадження слід закрити. 
При цьому апеляційний суд врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року (№51-7299км18), де зазначено: якщо після відкриття апеляційного провадження буде встановлено, що воно відкрите за апеляційною скаргою на рішення, яке не підлягає апеляційному оскарженню, суд апеляційної інстанції має постановити ухвалу про закриття апеляційного провадження. 
Цей висновок ґрунтується на положеннях ст. 129 Конституції України, якими гарантується право на апеляційний перегляд справи, а не кожного судового рішення в межах кримінального провадження, у відповідності з чим  чинний КПК визначає, в яких випадках і які рішення слідчих суддів, судів першої інстанції підлягають перегляду в апеляційному порядку. 
Отже, враховуючи положення ч.6 ст.9 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши, що ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга не може бути розглянута по суті, а відкрите (розпочате) апеляційне провадження за такою скаргою підлягає закриттю.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (Рішення у справі "Скорик проти України" від 08 січня 2008 року).
За таких обставин, наявність визначених у законі вимог щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя і порушенням конституційних прав, а отже не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи положення п.7 ст.115 КПК та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалуДніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2020 року, відмовити. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :
 
ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                       ОСОБА_3