П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
29 травня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа № 22-6770                                          Головуючий у1-й інстанції - Коваленко О. М.
Унікальний № 376/1110/19                                                               Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення (повернення) грошових коштів -
 
у с т а н о в и л а:
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 пред`явив в суд позов до ОСОБА_1 про стягнення (повернення) грошових коштів, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь грошові кошти, внесені у якості  попередньої оплати за товар у вигляді завдатку у розмірі 36 120 грн (а. с.2-5).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 квітня 2019 року позивач з родиною вирішили придбати автомобіль. Після певних перемовин позивач 22 квітня 2019 року на картку АТ «ОщадБанк», власницею якої є ОСОБА_3 , вніс кошти в сумі 10 000 грн та домовився з ОСОБА_1 про зустріч у м. Біла Церква Київської області 23 квітня 2019 року для оформлення договору купівлі-продажу вищевказаного автомобіля. 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 на зустріч з позивачем не приїхав, в телефонному режимі пояснив, що по дорозі він потрапив в ДТП, і щоб все залагодити та не чекати поліцію попросив позивача добавити йому завдаток в сумі 26 000 грн. ОСОБА_2 скинув на банківську картку відповідача грошові кошти в сумі 26 120 грн. Однак ОСОБА_1 так і не приїхав на зустріч до позивача, через деякий час відповідач повідомив позивача, що власниця передумала продавати автомобіль та пообіцяв повернути кошти, але через кілька днів телефон відповідача вже не відповідав.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, внесені у якості попередньої оплату за товар у вигляді завдатку у розмірі 36 120 грн. та 768 грн 40 коп. на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору.
 
          Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про  відмову у задоволенні позову (а.с.38-40).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечував проти її задоволення та вказав, що довідку з поштового відділення, яку надає відповідач, не можна брати до уваги, оскільки вона належно не завірена. Виписку з карткового рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» також не можна брати до уваги, оскільки вказана довідка сформована вибірково та не є доказом. Зазначає про наявність у позивача фото паспорта відповідача, що підтверджує наявність домовленості між сторонами.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
При ухваленні рішення про задоволення позову про стягнення коштів, пред`явленого до ОСОБА_1 ,  районний суд виходив із доведеності факту внесення позивачем грошових коштів на картку АТ «ОщадБанк», власницею якої є ОСОБА_3 , коштів в сумі 10 000 грн та  26 120 грн. на банківську картку відповідача, а всього коштів у розмірі 36 120 грн, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.29-30).
Оскільки зобов`язання між позивачем і відповідачем за усним договором купівлі-продажу припинились на підставі ч. 3 ст. 635 ЦК України, грошові кошти в сумі 36 120 грн, сплачені позивачем на користь відповідача за цим договором, є такими, що набуті без достатньої правової підстави (є безпідставно набутим майном), а отже підлягають поверненню позивачу. Відповідач в добровільному порядку не повернув позивачу безпідставно набуті грошові кошти, та будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду не надав, натомість позивачем доведені обставини на які він посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами.
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, не можна вважати доведеними.
Висновки суду щодо наявності підстав для задоволення позову ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи.
 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
 
          Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказував, що він та відповідач  знаходились у договірних правовідносинах, як боржник та кредитор, так як уклали, попередньо домовившись по телефону, договір купівлі-продажу автомобіля  з попередньою оплатою товару у розмірі 36 120 грн.
          На підтвердження своїх вимог  ОСОБА_2 до позову надав копію скрину з соціальної мережі Вайбер, яка містить фото паспорта ОСОБА_1 (а.с.8), копії квитанцій про поповнення картки АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2, НОМЕР_1 22 квітня 2019 року у загальній сумі 9 651 грн. (2316 + 193 + 2316 + 4826) (а.с.29) та копії квитанцій про поповнення  карткового рахунку ТОВ "Астеліт", які внаслідок поганого виконання не можуть бути повністю перевірені апеляційним судом (а.с.30). 
          Апеляційний суд також констатує, що жоден із наявних у матеріалах справи письмових доказів, наданих суду позивачем у копіях, не засвідчений на його відповідність оригіналу у порядку, визначеному ст. 95 ЦПК України. 
          Заявляючи вимоги про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 позивач одночасно вказав, що, по-перше, на пропозицію відповідача  грошові кошти у розмірі 10 000 грн були перераховані позивачем на банківську карту АТ «Ощадбанк», яка належить не відповідачу, а ОСОБА_3 ; по-друге, грошові кошти у розмірі 26 000 грн. були 23 квітня 2019 року за проханням відповідача перераховані позивачем на іншу банківську карту, яку позивач вважав карткою відповідача (а.с.3). 
          Водночас з наявних у розпорядженні суду копій квитанцій від 23 квітня 2019 року убачається, що отримувачем платежу (особою, рахунок якої поповнювався) був ТОВ «Астеліт», принаймні у тих копіях, які можливо прочитати (а.с.30). 
          Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки у розпорядженні суду відсутні докази на підтвердження  укладення між сторонами договору купівлі-продажу або попереднього договору, а також відсутні докази щодо належності ОСОБА_1 рахунків, на які здійснювалась оплата за договором та/чи попереднім договором, адже, як вже зазначено вище, сам позивач підтвердив, що 10 000 грн були перераховані позивачем на банківську карту АТ «Ощадбанк», яка належить не відповідачу, а ОСОБА_3 . 
 
Відповідно до положень п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
 За правилом ч. 2 ст. 376 ЦПК неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
З огляду на встановлені апеляційним судом:  невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
 
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 27 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Д. Р. Гаращенко
 
Т. О. Невідома