ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2020 року           справа №360/4992/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегія суддів:
головуючого судді: Гаврищук Т.Г.
суддів:                       Блохіна А.А.
                                  Ястребової Л.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду (суддя – Смішлива Т.В.) від 09 січня 2020 року у справі № 360/4992/19 (повний текст рішення складено 09 січня 2020 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо здійснення підготування та подання до органу, що призначає пенсію необхідні документи для призначення пенсії за вислугу років, визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1; зобов`язання Головне управління Національної поліції в Луганській області підготувати та подати до органу, що призначає пенсію необхідні для призначення пенсії за вислугу років документи, визначені Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року в задоволені позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що оскільки вислуга років дорівнює 27 років 11 місяців 25 днів відповідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", то він має право на призначення пенсії за вислугу років. Позивач зазначив, що застосовуючи положення ч.3 ст.7 КАС України  суд не звернув уваги, що постанова КМУ №393 була прийнята саме відповідно до та на виконання Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону. Позивач вважає, що Закон №2262-ХІІ та постанова КМУ №393 не вступають між собою в конфлікт, а навпаки доповнюють одне одного саме в питанні пільгового обчислення вислуги років та їх врахування для призначення пенсії, враховуючи при цьому, що саме Закон №2262-ХІІ надав право КМУ вирішити це питання окремо, тобто за його актом. На думку позивача, визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, яке передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації цими особами права на призначення різних видів пенсій, чи інших соціальних виплат. Основним актом, на підставі якого здійснюється таке регулювання, є зокрема, Закон №2262-ХІІ. Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підставі і має пов`язуватися не з категорією працівників, що реалізують право на пенсію за вислугу років, а зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті проходження військової служби в певний, визначений у законодавчому порядку періоду часу. Така можливість передбачена постановою №393. До актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті правові акти, які передбачають пільгове (кратне) обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, що дає право на призначення й отримання різних видів пенсій та соціального забезпечення. Вказане зазначено у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а та від 27.05.2008 року у справі №21-2438во07, постанові Великої палати Верховного Суду у справі №800/517/17 від 07.06.2018 року і щодо цих висновків Велика Палата Верховного Суду не змінювала правову позицію щодо предмету спору про порядок обчислення вислуги років для призначення пенсії за Законом №2262-ХІІ. Позивач також вважає, що не є змістовним посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду в спірному питанні, оскільки вона не є сталою, а також з підстав, що відсутні умови, що визначені процесуальним законом для їх застосування в поточній справі за даних обставин справи, його предмету та підстав.
На адресу суду апеляційної інстанції надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. 
Третьою особою на адресу суду надіслано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечувала, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Крім того, просив розгляд справи проводити за його відсутністю. Крім того, просила розгляд справи проводити за її відсутністю.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиви на апеляційну скаргу, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач з 19 грудня 2005 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України, з 07 листопада 2015 року по 18 вересня 2019 року в органах Національної поліції України, є учасником бойових дій, з 11 липня 2014 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, 18 вересня 2019 року звільнений з посади дільничного офіцера поліції сектору превенції Новоайдарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), що підтверджується копіями документів: посвідченням учасника бойових дій серії МВ №027898 від 01 жовтня 2015 року (арк. спр. 13), довідкою № А-1102 від 19 лютого 2016 року (арк. спр. 14), витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 12 вересня 2019 року № 868 о/с (арк. спр. 15, 59), копією дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 (арк. спр. 74-78, 97-101), послужним списком (арк. спр. 16-23).
Позивач 27 вересня 2019 року звернувся до відповідача із заявою про підготовку та подання до ГУ ПФУ в Луганській області документів для призначення пенсії (арк. спр. 24).
Листом від 23 жовтня 2019 року за № 5913/111/58/05-2019 (арк. спр. 27) відповідач повідомив позивача, що згідно з наказом ГУНП в Луганській області від 12 вересня 2019 року № 868 о/с, при звільненні з Національної поліції з 18 вересня 2019 року за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" встановлена вислуга років у календарному обчисленні: 15 років 01 місяців 13 днів, вислуга років на пільгових умовах (без урахування календарної вислуги), склала: 12 років 10 місяць 12 днів. Відповідно до вимог пункту "а" статті 12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше. Вважав, що у ГУНП в Луганській області відсутні правові підстави для підготовки документів необхідних для призначення позивачу пенсії за вислугу років і направлення їх до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.
Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 12 вересня 2019 року № 868 о/с відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0121432), дільничного офіцера поліції сектору превенції Новоайдарського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, за ст. 77 ч. 1 п. 7 (за власним бажанням), з 18.09.2019р., з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 15 років 01 місяць 13 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 12 років 10 місяців 12 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби в поліції та стаж служби в поліції для її виплати складає 15 років, з виплатою компенсації за невикористану в році звільнення відпустку у кількості 27 діб (арк. спр. 15, 59).
Наведені обставини сторонами не оспорюються. 
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначені Законом України від 9 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2262-XII особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Умови призначення пенсії за вислугою років визначені у статті 12 Закону № 2262-ХІІ, згідно якої пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: зокрема, з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше.
До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.
Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.
Згідно з частиною 2 статті 17 Закону № 2262-ХІІ до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що Законом чітко визначено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності на день звільнення вислуги 24 календарних роки і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.
Жодна норма Закону не містить в собі приписів щодо призначення пенсії за вислугу років при наявності 24 років вислуги, обчисленої на пільгових умовах.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17 та від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 15 серпня 2019 року у справі № 281/459/17, від 22 серпня 2019 року у справі № 295/7220/16, від 24 жовтня 2019 року у справі № 295/7219/16, від 24 жовтня 2019 року у справі 761/14626/17.
У відповідності до вимог ч.5 ст.242 КАС України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення правомірно було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у наведених вище постановах.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, вислуга років позивача на день звільнення в календарному обчисленні склала15 років 01 місяць 13 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги): 12 років 10 місяців 12 днів. 
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII календарної вислуги років.
З огляду на викладене, відповідач відмовляючи у здійсненні підготування та подання до органу, що призначає пенсію необхідні документи для призначення позивачеві  пенсії за вислугу років, діяв в межах повноважень та відповідно до законів України, а тому судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову.
Посилання позивача на положення пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 393 від 17 липня 1992 року "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей", колегія суддів вважає помилковим з огляду на приписи частини 3 статті 7 КАС України, згідно якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що законодавець розмежовує такі поняття як "вислуга років" та "календарна вислуга років". При цьому, до вислуги років є можливим зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні і цей стаж теж враховується при призначенні пенсії. В той же час, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом не передбачено.
Посилання позивача на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а та від 27.05.2008 року у справі №21-2438во07, постанові Великої палати Верховного Суду у справі №800/517/17 від 07.06.2018 року, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на відсутність в них правових висновків щодо застосування норм права зі спірних правовідносин.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.
Керуючись статтями 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі № 360/4992/19 - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09 січня 2020 року у справі №360/4992/19 - залишити без змін.
Постанова у повному обсязі складена 17 березня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 17 березня 2020 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Т.Г. Гаврищук 

Судді:                                                                                          А.А. Блохін

                                                                                                    Л.В. Ястребова