ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/387/20 Справа № 188/1904/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Місюра К. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з 14.04.1979 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого народилось двоє дітей. За період перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, будували міцні сімейні відносини, піклувалися про спільне майбутнє та майбутнє своїх дітей, в результаті чого було спільно накопичено з відповідачем грошові кошти, які на даний час знаходяться на строкових вкладах в АТ КБ "ПриватБанк".

Також зазначала, що останні роки вони стали займатися виробництвом меду, в результаті чого було придбано вулики лежаки, бджолосім`ї, грошові кошти від реалізації якого відповідачем вносились на рахунки в АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання відсотків, які планувались витратити на своє життя та добробут дітей.

Однак, за останні два роки стосунки між позивачем та відповідачем значно погіршились, спільно проживати стало неможливо.

Вказувала, що майно, яке є предметом спору, добровільно поділити не вдалося, оскільки відповідач не вважає його спільно набутим, що і зумовило її звернутися до суду.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201; грошові кошти з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501; 2 700 кілограмів меду; 20 вуликів лежаків; бджолосім`ї в кількості 20 сімей; визнати за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501; 10 вуликів лежаків; 10 бджолосімей; виділити ОСОБА_2 із спільного майна подружжя 10 вуликів лежаків та бджолосім`ї в кількості 10 сімей; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна - 2 700 кілограмів меду в розмірі 54 000, 00 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07.05.2019 року позовні вимоги задоволено.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : грошові кошти з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201; грошові кошти з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501; 2 700 кілограмів меду; 20 вуликів лежаків; бджолосім`ї в кількості 20 сімей.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501; 10 вуликів лежаків; 10 бджолосімей.

Виділено ОСОБА_2 із спільного майна подружжя 10 вуликів лежаків та бджолосім`ї в кількості 10 сімей.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна - 2 700 кілограмів меду в розмірі 54 000,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу відповідача - без задоволення.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції установлено, що сторони перебували у шлюбі з 14.04.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Димитрівським міськвиконкомом Донецької області (а.с.10).

Згідно договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201 ОСОБА_1 було передано грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі на початкову суму 79 515,76 грн. (а.с.127).

Відповідно до договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501 ОСОБА_1 було передано грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі на початкову суму 3 000,00 доларів США (а.с.126).

Згідно доданих до позову фотокарток встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , мається в наявності 20 вуликів лежаків, в яких мешкають бджолосім`ї в кількості 20 сімей. Також вбачається наявність декількох 200 літрових бочок із медом (а.с.21-24).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з підстав їх обґрунтованості та доведеності, прийшовши до висновку, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Однак, колегія суддів у повній мірі не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 колегія суддів враховує наступне.

Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в ст. 5 ЦПК України.

При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення ч.1 ст. 13, п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати.

За загальним правилом (ч.1 ст. 5 ЦПК України) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (ч.2 ст. 5 ЦПК України).

Вказане з урахуванням положень ч.1 ст. 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Колегія суддів звертає увагу, що звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501, ОСОБА_2 не зазначає конкретний розмір грошових коштів, що є предметом визнання права власності, суд першої інстанції також зазначеного не врахував.

Що стосується позовних вимог про виділ позивачці та відповідачу із спільного майна подружжя по 10 вуликів лежаків та по 10 бджолосімей, колегія суддів звертає увагу, що такі вимоги передбачають вирішення питання щодо визнання права власності на майно подружжя.

Таким чином, з урахуванням положень ч.2 ст. 5 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені її права та інтереси, враховуючи що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Вирішуючи позовні вимоги по поділ спільного майна подружжя, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007 року № 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Апеляційним судом установлено, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 05.03.2019 року на підставі рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 08.04.2019 року (а.с.242-243).

Вказаним рішенням суду про розірвання шлюбу не було встановлено конкретної дати припинення фактичних шлюбних відносин.

Апеляційним судом при вирішенні питання щодо поділу спільного майна подружжя, враховується період перебування сторін у шлюбних відносинах до набрання рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 року про розірвання шлюбу законної сили, а саме до 08.04.2019 року.

Встановлено, що 21.09.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір № SAMDNWFD0070820821201 вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців», згідно якого ОСОБА_1 було передано грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі на початкову суму 79 515,76 грн. (а.с.127).

Також, 28.10.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір № SAMDNWFD00701747676501 вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців», згідно якого ОСОБА_1 було передано грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі на початкову суму 3 000,00 доларів США (а.с.126).

Згідно листа-повідомлення АТ КБ "ПриватБанк" залишок грошових коштів та нарахованих відсотків станом на 01.04.2019 року за договором № SAMDNWFD0070820821201 від 21.09.2015 року становить 135 094,64 грн., за договором № SAMDNWFD00701747676501 від 28.10.2017 року становить 3 129,11 доларів США (а.с.124-125).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказані грошові кошти, які знаходяться на вкладах «Стандарт» строковий на 12 місяців», з нарахованими відсотками, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу в рівних частках між сторонами, а саме: за ОСОБА_2 слід визнати право власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01.04.2019 року в розмірі 67 547,32 грн., які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01.04.2019 року в розмірі 1 564,55 доларів США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; за ОСОБА_1 слід визнати право власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01.04.2019 року в розмірі 67 547,32 грн., які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01.04.2019 року в розмірі 1 564,55 доларів США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в АТ КБ "ПриватБанк" на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501, укладений між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 про те, що грошові кошти, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» на підставі договору № SAMDNWFD0070820821201 від 21.09.2015 року належні йому на праві спадкування після смерті його брата, колегія суддів не приймає до уваги як безпідставні, оскільки належних доказів того, що грошові кошти, які він поклав на депозитний рахунок були саме об`єктом спадкового майна, відповідачем не надано.

Крім того, як зазначає сам відповідач, після смерті його брата залишились грошові кошти в сумі 1 800,00 доларів США, які знаходились у нього вдома, після чого їхня мати розподілила між ним та другим братом по 900,00 доларів США кожному, та зазначену суму він поклав на депозитний рахунок.

Разом з тим, 21.09.2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк" укладено договір № SAMDNWFD0070820821201 вклад «Стандарт» строковий на 12 місяців», згідно якого ОСОБА_1 було передано грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі на початкову суму 79 515,76 грн., а не 900,00 доларів США як зазначає відповідач.

Доводи ОСОБА_1 про те, що грошові кошти, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» на підставі договору № SAMDNWFD00701747676501 від 28.10.2017 року належать його матері, які вона отримала у вигляді орендної плати за земельний та майновий паї, та які він одержував на підставі довіреності від 17.08.2011 року, колегія суддів відхиляє, оскільки договір № SAMDNWFD00701747676501 від 28.10.2017 року укладений саме між ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк", будь-яких інших доказів на підтвердження даних обставин відповідачем не надано. А наданою довіреністю ОСОБА_3 не зобов`язала свого сина, ОСОБА_1 укласти відповідний договір з банківською установою та розміщувати на депозитному рахунку отриману орендну плату. Крім того, строк довіреності визначений - 17 серпня 2016 року (а.с.145), а орендну плату ОСОБА_1 продовжив отримувати і у 2019 році.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в період шлюбних відносин позивачка перебувала на його утриманні, що підтверджується довідкою Петропавлівського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, згідно якої він отримує пенсію за віком, а тому спірне майно є його особистою власністю, оскільки придбано виключно за його особисті кошти, колегія суддів відхиляє та враховує як обставини, що мають істотне значення для справи те, що ОСОБА_2 через поважні причини не мала самостійного заробітку, доходу, однак, у цей період за згодою сім`ї займалась доглядом за дітьми, веденням домашнього господарства, дбала про добробут в родині. 

Колегія вважає недоведеними вимоги позивачки в частині щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя мед у кількості 2700 кг вартістю 108 000,00 грн., по 40,00 грн. х 1 кг., оскільки, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 07.03.2019 року продав 1 991,17 кілограмів меду за 69 709,00 грн., за ціною по 35,00 грн. за 1 кг, що підтверджується накладною № 136 ПП ОСОБА_4 (а.с.170).

ОСОБА_1 підтвердив зазначене, а позивач ОСОБА_2 належних доказів у спростування обґрунтованих заперечень відповідача суду апеляційної інстанції не надала.

ОСОБА_2 обрала варіант способу захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з роз`ясненнями викладеними у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зокрема, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Тобто, в разі незаконного відчуження одним із подружжя спільного майна, не обов`язково визнавати за позовом другого з подружжя цього договору недійсним, оскільки захист майнових прав другого з подружжя може бути вчинене шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна

Враховуючи, що матеріалами справи доведено, що спільним майном подружжя є саме 1 991,17 кілограмів меду, який було продано відповідачем за 69 709,00 грн., за ціною по 35,00 грн. за 1 кг без згоди позивачки, та враховуючи рівність часток подружжя у спільному майні, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця 1/2 вартості майна - 1 991,70 кілограмів меду в розмірі 34 854,75 грн., виходячи з наступного розрахунку: 69 709,00 / 2 = 34 854,75.

Також, матеріалами справи підтверджується, що згідно акту огляду пасіки ОСОБА_1 від 20.01.2020 року, складеного комісією в складі: депутата Миколаївської сільської ради Черноус М.О., за участю свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , було встановлено, що пасіка ОСОБА_1 розташована в АДРЕСА_1 . При огляді встановлено, що пасіка налічує 22 вулики, із них: 10 вуликів основні повноцінні сім`ї сформовані в період 2016-2018 років; 7 вуликів-відводки від основних сімей сформовані травень-серпень 2019 року; 5 вуликів-нуклеуси сформовані з липня по серпень 2019 року по 2-3 рамки бджіл для ремонту основних сімей та відводків після закінчення зимовки (а.с.244).

Крім того, як вбачається з копії ветеринарно-санітарного паспорту пасіки № 5 , ОСОБА_1 з 08.11.2016 року належить пасіка в кількості 10 бджолосімей (а.с.245).

Враховуючи період перебування сторін у шлюбних відносинах, а саме до 08.04.2019 року, саме 10 вуликів лежаків та 10 бджолосімей є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу в рівних частинах за кожним з подружжя, а саме: за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , слід визнати право власності по 5 вуликів лежаків та по 5 бджолосімей, за кожним окремо.

Враховуючи встановлені обставини справи та вказані норми закону, виходячи з принципу рівності права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, колегія суддів приходить до висновку, що грошові кошти з нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року в розмірі 135 094,64 грн. та 3 129,11 доларів США, які знаходяться на депозитних рахунках, 1 991,70 кілограмів меду, 10 вуликів лежаків, бджолосім`ї в кількості 10 сімей є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 щодо відступлення від засади рівності часток подружжя, оскільки ним не було наведено істотних обставин, які б давали правові підстави для такого відступлення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сума судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 5 670,79 грн.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2019 року - скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 : грошові кошти з нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року в розмірі 135 094,64 грн., які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD0070820821201, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; грошові кошти з нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року в розмірі 3 129,11 доларів США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD00701747676501, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; 1 991,70 кілограмів меду; 10 вуликів лежаків; бджолосім`ї в кількості 10 сімей.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року в розмірі 67 547,32 грн., які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD0070820821201, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року в розмірі 1 564,55 доларів США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD00701747676501, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; 
5 вуликів лежаків ; 
5 бджолосімей.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року в розмірі 67 547,32 грн., які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" на підставі договору від 21 вересня 2015 року № SAMDNWFD0070820821201, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками станом на 01 квітня 2019 року в розмірі 1 564,55 доларів США, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві комерційний банк "ПриватБанк" на підставі договору від 28 жовтня 2017 року № SAMDNWFD00701747676501, укладений між Публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 ; 
5 вуликів лежаків ; 
5 бджолосімей.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна - 1 991,70 кілограмів меду в розмірі 34 854,75 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 5 670,79 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко